ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/15473/24
Номер провадження 22-ц/818/868/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б., 
за участю:
секретаря судового засідання Березюк А.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2024 року в складі судді Латки І.П. у справі № 638/15473/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.
Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
23 березня 2022 року відбулось залиття зазначеної квартири, про що представниками ОСББ «Житловий комплекс Балакірєва» складено акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання). Актом встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_2 на 11-му поверсі в багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 сталось внаслідок розриву труб з`єднань всередині квартири на мережах водопостачання до квартири АДРЕСА_4 на 12-му поверсі вищезазначеного будинку. У зв`язку з порушенням власником квартири АДРЕСА_4 правил експлуатації систем водопостачання, зокрема порушення встановлення опалювальних батарей на мережі водопостачання без відповідної проектної та іншої погоджувальної документації, через розвив їх з`єднань сталось залиття квартири АДРЕСА_2 . Власницею квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 .
Вказала, що залиття її квартири сталось через самовільне перенесення відповідачкою радіатора в інше місце в межах однієї кімнати.
Внаслідок залиття квартири їй заподіяно майнову шкоду у розмірі 73 444,00 грн, що підтверджено висновком експерта ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса», вартість складання якого становить 15 448, 51 грн.
Крім того, у зв`язку з залиттям квартири вона не мала можливості користуватися нею без додаткових зусиль для організації свого життя, що змусило її переїхати на тимчасове проживання до м. Києва, де вона орендує житло вартістю 12 000,00 грн на місяць. Загальний розмір сплаченої орендної плати складає 168 000,00 грн. 
Зазначила, що залиттям квартири їй спричинено низку незручностей та ускладнень в житті, пов`язаних з пошкодженням майна, неможливістю його подальшого використання без додаткових зусиль для організації свого життя. Залиття квартири спричинило їй моральну шкоду у вигляді сильних душевних страждань, переживань, зміни сталого розпорядку життя. Її сім`ю опанувала постійна нервова та психологічна напруга, пов`язана також із пошуком нового житла, численними переїздами до іншого міста, хвилюванням за стан членів родини, ситуація створила дискомфортні умови, вимусила подружжя обмежити час, призначений для роботи та виховання неповнолітньої дочки. Розмір моральної шкоди, що була завдана їй внаслідок залиття квартири, складає, на її думку, 30 000,00 грн. 
Вказала, що актом від 23 березня 2022 року було встановлено вину відповідачки у залитті належної їй квартири, тому вона зобов`язана відшкодувати завдану майнову та немайнову шкоду, сплатити судові витрати, понесені з метою захисту майнових прав.
Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 241 444,00 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн, судові витрати, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 2714, 44 грн, витрати, пов`язані з проведенням будівельно-технічної експертизи, у розмірі 15 448,51 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн.
11 вересня 2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Смілянського Я.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у її задоволенні. Відзив мотивовано тим, що акт від 23 березня 2022 року є неналежним та недопустимим доказом залиття квартири позивачки, оскільки підписаний не комісією, а лише управителем ОСББ, який не має повноважень щодо одноосібного встановлення причин аварій, шо сталися в багатоквартирному будинку, зокрема залиття квартири. Крім того, зазначені в акті відомості потребували наявності спеціальних професійних вмінь та навичок, якими управитель ОСББ, на відміну від слюсаря-сантехніка, інженера, не володіє. Жодна особа до квартири відповідачки не проникала та не могла достовірно встановили обставини, вказані в акті та в позовній заяві, зокрема щодо порушення нею правил експлуатації систем водопостачання - порушення встановлення опалювальних батарей на мережі водопостачання без відповідної проектної та іншої погоджувальної документації та розрив їх з`єднань. Долучена до позовної заяви проектна документація не є належним та достатнім доказом порушення нею порядку встановлення опалювальних батарей на мережі водопостачання без відповідної проектної та іншої погоджувальної документації, через розрив з`єднань яких сталось залиття квартири позивачки. Ані в акті, ані в самому позові не містяться відомості про те, що позивачка або інші особи проникали до приміщення квартири АДРЕСА_4 та встановили відповідне перенесення радіатора, тож неможливо стверджувати про те, що воно мало місце. Крім того, для складання подібних схем необхідно мати спеціальні професійні знання в сфері архітектури та будівництва, проте суду не надано жодних відомостей про особу, яка складала цю схему. До того ж, на початок повномасштабного вторгнення збройних сил та формувань РФ на територію України, тобто 24 лютого 2022 року, відповідачка перебувала за межами України, в квартирі перебував її колишній чоловік та їхня дочка, які надалі переїхали жити в інше безпечніше місце, проте неодноразово поверталися до квартири за речами. Під час одного з таких повернень вони побачили, що квартира зазнала пошкоджень від зовнішнього впливу, схожого на вибухову хвилю від потрапляння снаряду. Радіатор був зірваний з кріплення на стіні та нахилений під кутом приблизно 75 градусів до підлоги. 22 квітня 2022 року нею було здійснене повідомлення через портал державних послуг «Дія» про часткове пошкодження квартири за адресою: АДРЕСА_6 , в описі пошкоджень зазначено, що «при обстрілі РФ П`ятихаток та ОСОБА_3 вибуховою хвилею пошкоджено вікно та труба з опалення, внаслідок чого квартира та інші нижче затоплені, знищено повністю паркет, шпалери, двері та всі меблі». Також подана заява на отримання компенсації на відновлення окремих категорій пошкоджених об`єктів нерухомого майна щодо цього ж об`єкту нерухомості. За поясненнями її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , зафіксованими на відеозаписі, під впливом вибухової хвилі було вибито вікно лоджії, тканина штор натягнулась, і вузол, поміщений між радіатором та стіною, зірвав з кріплення радіатор, внаслідок чого була незначною мірою пошкоджена одна з двох трубок, що з`єднувала радіатор з центральною системою опалення. Протягом перших днів, тижнів та місяців ніхто не повідомляв її про те, що якась квартира постраждала від залиття внаслідок пошкодження трубки радіатора. 
02 жовтня 2024 року представник позивачки подав відповідь на відзив на позовну заяву, мотивовану тим, що акт про залиття від 23 березня 2022 року містить всю необхідну інформацію, зокрема, висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Матеріали справи не містять доказів факту знищення або пошкодження майна відповідачки, а повідомлення про пошкоджене нерухоме майно було здійснено лише 22 квітня 2022 року. При цьому, ніякої інформації та відомостей щодо безпосередньої дати події (обстрілу) матеріали справи не містять, адже обстріл міг відбутись вже після завдання шкоди залиттям квартири. Проектний план будинку був наданий їй АТ «Трест Житлобуд-1» у відповідь на адвокатський запит, у ньому чітко позначено розташування приладів опалювання (радіаторів), він стосується саме будинку по АДРЕСА_3 . Відповідачем не заперечується факт самовільного перенесення (поза проектною документацією) опалювального приладу. Прямий зв`язок між перенесенням батареї і залиттям квартири є беззаперечним. Долучені до відзиву на позовну заяву докази, а саме відеозапис та роздруківка з веб сайту, не відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів, що залиття належної їй квартири відбулося внаслідок дій чи бездіяльності ОСОБА_2 . Акт про залиття від 23 березня 2022 року не відповідає вимогам Правил № 76, оскільки складений і підписаний одноособово головою ОСББ «ЖК Балакірєва» ОСОБА_5 , а не комісією. Для вирішення питання про те, чи є перенесення радіатора переобладнанням або переплануванням житлового приміщення, що потребує відповідного дозволу відповідних органів, необхідні спеціальні знання, якими суд не володіє. Позивачка висновку експерта з цього питання не надала, клопотання про проведення судової експертизи не заявляла.
На вказане рішення суду 08 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 – адвокат Апазіді К.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог. Наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування, акт про залиття не може переважати над іншими доказами. Всі обов`язкові умови при складанні акту про залиття були дотримані, до того ж обов`язок складення акту покладається не на позивача, як постраждалу сторону, а на уповноважений орган. Суд не надав належної оцінки відеозапису представника відповідача, який містить докази того, що голова ОСББ "ЖК Балакірєва" Жесткова А.А. проводила обстеження квартири АДРЕСА_4 комісією із залученням сантехніка. Сама відповідачка надала доказ, з якого вбачається, що під час комісійного обстеження залучалась особа, яка володіє спеціальними знаннями, а саме – сантехнік. Недослідженість цього відеозапису судом ставить під сумнів об`єктивність рішення, оскільки цей доказ прямо вказує на причину залиття, а саме порушення власником квартири АДРЕСА_4 правил експлуатації систем водопостачання, порушення встановлення опалювальних батарей на мережі водопостачання без відповідної проектної та іншої погоджувальної документації та розрив їх з`єднань. Підтвердженням причини залиття є також відповідь АТ "Трест Житлобуд-1" на адвокатський запит, згідно якої за адресою: АДРЕСА_7 відповідно до проектної документації прилад опалення (радіатор), в якому був розрив з`єднань в квартирі АДРЕСА_4 , повинен бути встановлений біля стіни, де розташоване ліжко, однак його було перенесено біля переходу з зали до лоджії, як і було зазначено самою відповідачкою. Внаслідок змін, здійснених відповідачкою, сталось залиття квартири. Суд першої інстанції дослідив лише акт від 23 березня 2022 року та висновок експерта № 463, залишивши без уваги, що відповідачка не заперечує проти факту залиття нею квартири. Відповідачкою не надано жодного доказу на спростування оцінки розміру завданої шкоди, з будь-якими клопотаннями про витребування доказів або призначення експертизи зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири та розміру збитків, до суду вона не зверталась. Вину у завданні шкоди відповідачкою не спростовано. Висновки суду першої інстанції порушують законодавчо гарантоване право потерпілої сторони на повне та своєчасне відшкодування збитків, завданих внаслідок дій або бездіяльності відповідача. Твердження відповідачки про те, що затоплення її квартири стало наслідком воєнних дій, не знайшло належного підтвердження у матеріалах справи, та є лише припущенням. Об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 в Державному реєстрі майна, пошкодженого та знищено внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України відсутній, що підтверджується відповідями уповноважених органів на адвокатські запити, що надійшли вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду. Твердження відповідачки, що саме позивачка зобов`язана довести наявність моральної шкоди, завданої залиттям квартири, є такими, що порушують принцип змагальності.
27 січня 2025 року від представника ОСОБА_2 адвоката Смілянського Я.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Відзив мотивовано тим, що акт про залиття не є допустимим доказом, складений з порушенням Правил № 76, без залучення осіб, які володіють спеціальними знаннями. У наданому відповідачкою відеозаписі не міститься жодних тверджень про те, що голова ОСББ проводила обстеження квартири АДРЕСА_4 із залученням сантехніка саме при складанні акту. Відповідь АТ «Трест Житлобуд-1» не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між начебто переміщенням радіатора і залиттям квартири. Позивачка не довела завдання шкоди, наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідачки, тож у ОСОБА_2 не виникло обов`язку доведення відсутності її вини. Доводи щодо залиття квартири позивачки внаслідок збройної агресії рф взагалі не враховувались судом при ухваленні рішення. Позивачкою не доведено наявність моральної шкоди.
Представник відповідачки просив поновити строк на подання відзиву, оскільки відповідачка не отримувала копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги, доступ до електронних матеріалів справи було надано лише 08 січня 2025 року, а фактично адвокат з ними ознайомився 14 січня 2025 року. 
Вважаючи викладені причини поважними, з огляду на те, що копія ухвали про відкриття провадження та апеляційної скарги, направлені на ім`я ОСОБА_2 , повернуті на адресу апеляційного суду з відміткою від 12 грудня 2024 року «за закінчення терміну зберігання» (а.с. 190-191), з урахуванням ознайомлення адвоката з матеріалами справи в електронній формі, колегія суддів вважає за можливе продовжити строк на подачу відзиву і прийняти його до розгляду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 березня 2025 року задоволено самовідвід судді Харківського апеляційного суду Пилипчук Наталії Петрівни. Цивільну справу № 638/15473/24 передано до канцелярії Харківського апеляційного суду для визначення іншого судді до складу судової колегії за допомогою автоматизованої системи документообігу суду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Мальований Ю.М., судді колегії – Маміна О.В., Тичкова О.Ю. 
У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 25 вересня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 18 березня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 231-232). 
Представник ОСОБА_1 – адвокат Апазіді К.Ю. отримав в електронному кабінеті 12 березня 2025 року (а.с. 228). 
Судова повістка на ім`я ОСОБА_2 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 18 березня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 233-234). 
Представник ОСОБА_2 – адвокат Смілянський Я.Г. отримав в електронному кабінеті 12 березня 2025 року (а.с. 229). 
Представник ОСОБА_2 – адвокат Біленький Д.В. отримав в електронному кабінеті 12 березня 2025 року (а.с. 230). 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_8 , що підтверджується договором купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125887085 від 31 травня 2018 року (а.с. 14, 16).
ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_5 , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 386159554 від 09 липня 2024 року (а.с. 11).
23 березня 2022 року відбулось залиття квартири ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
З акту про залиття, аварію, що трапилась на системі централізованого опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 23 березня 2022 року вбачається, що залиття трапилось через розрив труб з`єднань всередині квартири на мережах водопостачання в квартирі АДРЕСА_4 на АДРЕСА_9 поверсі вищевказаного будинку. На підставі усного звернення та в присутності власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 було оглянуто її квартиру на 11 поверсі, а саме місця залиття та зроблено фото пошкоджених: на кухні - кухонних меблів, стелі на стін, у спальній кімнаті - кроваті та стін, на балконі стелі та стін. Візуальним оглядом на час складання акту виявлено наступні пошкодження: на кухні вздуття меблевих підвісних шкафів після намокання, на стелі та стінах деформовані флізелінові окрашені обої (загальною площею 12.5 м), у спальній кімнаті на стелі та стінах сліди напрямку потоку води зверху до низу, деформовано обої та виявлено тріщину на стіні зверху до низу (загальною площею 12.5 м), а також намокання матрацу, на балконі на стелі та стінах сліди напрямку потоку води зверху до низу, деформовано обої (фото та схема додаються). Крім того, на момент огляду прибори для освітлення приміщень відсутні, з тверджень власника житла були зняті для недопущення замикання електрики та злиття води з люстр та світильників. Оглядом на 11-му поверсі встановлено, що на момент аварії на мережі постачання холодної та гарячої води в квартиру АДРЕСА_2 порушень експлуатації систем водопостачання не виявлено. Причиною залиття квартири АДРЕСА_2 водою стало порушення власником квартири АДРЕСА_4 правил експлуатації систем водопостачання, а саме порушення встановлення опалювальних батарей на мережі водопостачання без відповідної проектної та іншої погоджувальної документації та розрив їх з`єднань. Висновки і рекомендації: повідомити власника квартири АДРЕСА_4 про можливість припинення водопостачання в разі продовження залиття квартири АДРЕСА_2 та інших. Рекомендувати власнику квартири АДРЕСА_4 розробити та погодити проектну документацію щодо встановлення іншого обладнання, ніж передбачено технічними умовами будівельної компанії. Також, рекомендувати власнику квартири АДРЕСА_4 встановити обладнання, яке буде відповідати заявленим у погодженій проектній документації. Акт підписано головою ОСББ «ЖК Балакірєва» Жестковою А.А. та ОСОБА_1 (а.с. 12).
Представником позивачки надано отримані від АТ «Трест Житлобуд -1», що є забудовником житлового будинку АДРЕСА_3 , плани 11 та 12 поверхів з проектної документації із позначенням квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 і позначенням розташування радіаторів (а.с. 129-130). 
22 квітня 2022 року ОСОБА_2 через портал «Дія» подано повідомлення про пошкоджене або втрачене нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_5 . В описі пошкоджень вказано: «при обстрілі рф ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ОСОБА_8 вибуховою хвилею пошкоджено вікно та труба з опалення, внаслідок чого моя квартира та інші нижче затоплені, знищено повністю паркет, шпалери, двері та всі меблі». Розгляд заяви призупинено (а.с. 89-91).
Разом з тим, за фактом пошкодження будинку внаслідок ворожого обстрілу, який мав місце у період з 19 березня 2022 року по 24 березня 2022 року за адресою: АДРЕСА_3 , даних Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (в межах наданого слідчому управлінню ГУНП в Харківській області доступу) інформація відсутня, що підтверджується листом заступника начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області від 25 вересня 2024 року (а.с. 131).
Інформація про багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , у Державному реєстрі майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією рф проти України, відсутня, що підтверджується листом Департаменту житлово-комунального господарства ХМР від 26 лютого 2024 року (а.с. 132-133).
12 липня 2023 року ОСОБА_1 укладено з ПП «Інвуд» договір купівлі-продажу № 12/07, згідно якого продавець надає послуги демонтажу/монтажу меблів, а покупець отримує послуги на умовах згідно договору. Загальна вартість договору становить 27 986,00 грн. Така ж вартість вказана у специфікації на пошкодження (а.с. 15, 30).
Як вбачається з висновку експерта № 463, складеного 15 травня 2024 року експертом Полтавського відділення ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, розмір матеріальної шкоди, який було завдано власнику квартири АДРЕСА_10 , внаслідок залиття 23 березня 2022 року її приміщень з вище розташованої квартири АДРЕСА_5 , та вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно провести для усунення пошкоджень, складає, з урахуванням ПДВ, 45 458,00 грн. З урахуванням специфікації на пошкодження до договору № 12/07 від 12 липня 2023 року розмір вказаної матеріальної шкоди та вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно провести для усунення пошкоджень, складає, з урахуванням ПДВ, 73 444,00 грн (а.с. 17-30).
Вартість складання вказаного експертного висновку – 15 448,51 грн, які ОСОБА_1 сплатила згідно з квитанцією № 9341-4695-1238-2831 від 08 травня 2024 року (а.с. 13, 35, 36, 40-42).
18 травня 2022 року ОСОБА_9 укладено договір найму (оренди) житлового приміщення, за яким він винайняв у ОСОБА_10 для проживання разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_11 квартиру за адресою: АДРЕСА_11 , зі сплатою орендної плати у розмірі 12 000,00 грн на місяць (а.с. 32). На підтвердження сплати орендної плати у розмірі 12 000,00 грн на місяць надано платіжні інструкції від 26 вересня 2022 року, 26 жовтня 2022 року, 28 квітня 2023 року, 25 травня 2023 року, 25 липня 2023 року, 25 серпня 2023 року, 22 вересня 2023 року, 27 жовтня 2023 року, 24 грудня 2023 року, 24 січня 2024 року, 23 лютого 2024 року, 25 квітня 2024 року, 24 травня 2024 року, 25 червня 2024 року (а.с. 43-49).
Представником відповідачки надано як доказ відеозапис з її квартири, на якому її колишній чоловік ОСОБА_4 , пояснює, що, на його думку, пошкодження радіатора у 2022 році викликано тим, що внаслідок вибухової хвилі було вибито вікно, і штора, яка була зав`язана внизу у вузел, що кріпився за радіатором, зсунулась, через що радіатор був знятий з кріплень. Підтвердив, що коли він потрапив до квартири, мало місце залиття водою, чим пошкоджено підлогу, шпалери, меблі. Вказав, що голова ОСББ ОСОБА_5 фіксувала пошкодження батареї разом з сантехніком (а.с. 97 диск).
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Відповідно до презумпції вини особи, яка завдала шкоди (стаття 1166 ЦК України), не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Позивач доводить наявність шкоди,  її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Зазначений висновок у такій категорії справ підтримано у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 711/7670/16-ц, провадження № 61-23957св18, від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17, провадження № 61-6012св20.
Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, та за принципом змагальності сторін доводяться особою, яка звертається із відповідними вимогами.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).
В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року  у справі справа № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.
У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що «абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати».
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частин першої, третьої статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з недоведеності її позовних вимог, оскільки акт про залиття квартири позивачки не відповідає вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, адже складений і підписаний одноособово головою ОСББ «ЖК Балакірєва» ОСОБА_5 , а не комісією, та доказів того, що залиття квартири позивачки відбулося саме внаслідок дій чи бездіяльності ОСОБА_2 , зокрема, неправомірного перенесення відповідачкою приладу опалення, суду не надано.
Дійсно, як вбачається з акту про залиття від 23 березня 2022 року, його підписано лише головою ОСББ «ЖК Балакірєва» ОСОБА_5 і самою позивачкою. Однак, сам по собі акт є лише одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди. Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 та від 29 травня 2019 року у справі №645/2087/15.
Правила не передбачають обов`язковість встановлення вказаних обставин виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 263/14437/19 (провадження № 61-13709св21).
Суд першої інстанції не врахував, що сам факт залиття квартири позивачки відповідачка не заперечує.
В акті від 23 березня 2022 року визначена причина залиття, а саме вказано, що причиною залиття квартири АДРЕСА_2 водою стало порушення власником квартири АДРЕСА_4 правил експлуатації систем водопостачання, а саме порушення встановлення опалювальних батарей на мережі водопостачання без відповідної проектної та іншої погоджувальної документації та розрив їх з`єднань.
Факти розриву з`єднання радіатора у її квартирі, залиття водою як її власної квартири, так і квартир поверхами нижче, ОСОБА_2 визнає, що підтверджується її заявою на порталі «Дія» (а.с. 89) та відеозаписом з поясненнями її колишнього чоловіка, записаним адвокатом відповідачки (а.с. 97).
Причину такого розриву і пошкодження радіатора відповідачка пов`язує з відкриттям вікна та рухом штори, закріпленої за радіатором, що сталось внаслідок бомбардування м. Харкова з боку рф навесні 2022 року.
Однак, до матеріалів справи не було надано належних, достовірних та достатніх доказів того, що пошкодження приладу опалення в квартирі відповідачки сталося саме внаслідок збройної агресії рф та бомбардувань м. Харкова, це є лише припущеннями ОСОБА_2 .
Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Жодного письмового доказу на підтвердження того, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 , де розташовані квартири сторін, або квартира відповідачки зазнали пошкоджень внаслідок бомбардувань, суду не надано.
Тягар утримання майна покладається на його власника, і саме власник житла зобов`язаний забезпечувати збереження приміщень, при наявності відповідних несправностей вживати заходів щодо їх усунення.
ОСОБА_2 не заявляла клопотань про призначення у справі будівельно-технічної експертизи для встановлення причин залиття та не надала з цього питання висновку експерта, хоча спростування вини в даній справі є процесуальним обов`язком відповідача, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду, який у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі №344/3303/16-ц підкреслив, що суди попередніх інстанцій, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача і взявши до уваги те, що особа як власник квартири, з якої відбувся витік води, не довела, що її вини в заподіянні шкоди немає, дійшли обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Окремо Верховний Суд наголосив, що аргументи касаційної скарги про те, що в справі немає доказів на підтвердження того, що шкода заподіяна позивачу внаслідок протиправної поведінки відповідача, є безпідставними, оскільки на власника квартири покладені обов`язки щодо належного утримання й експлуатації квартири та її складників, зокрема сантехнічного обладнання та мережі водовідведення квартири.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).
Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачкою обов`язків щодо утримання свого майна, позивачці, як власниці кв. АДРЕСА_10 , заподіяно матеріальну шкоду. Належних та достатніх доказів на спростування презумпції своєї вини ОСОБА_2 не надано.
На підставі викладеного, з урахуванням того, що наданими позивачкою доказами підтверджено завдання їй матеріальної шкоди на суму 73 444,00 грн внаслідок залиття квартири, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. 
Встановивши факт завдання майнової шкоди позивачці, вимушені зміни у її житті через пошкодження майна і необхідність проведення ремонтних робіт, колегія суддів вбачає й підстави для відшкодування їй завданої моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн, що відповідає обставинам справи, тривалості порушення прав позивачки, глибині її страждань та засадам розумності і справедливості.
Разом з тим, підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідачки на її користь матеріальної шкоди, пов`язаної з орендою квартири у м. Києві, у розмірі 168 000,00 грн, колегія суддів не вбачає, оскільки позивачка не надала суду доказів про наявність причинно-наслідкового зв`язку між залиттям квартири та необхідністю оренди квартири у м. Києві, зокрема, доказів щодо неможливості проживання у вказаній квартирі після її залиття або в період ремонту, і що оренда житла викликана виключно неможливістю використання квартири для проживання через залиття, а не іншими причинами, зокрема, переїздом у зв`язку зі збройною агресією рф.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73 444,00 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Частинами 1, 2, 3, 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23). 
Матеріали справи свідчать про те, що за подачу позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 2714,44 грн (а.с. 10), апеляційної скарги – 4071,66 грн (а.с. 158), за складання висновку експерта – 15 448,51 грн (а.с. 36).
Оскільки позов та апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, на 27,8%, їй підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1886,54 грн (2714,44 + 4071,66) х 27,8%).
Разом з тим, оскільки відповідачка ОСОБА_2 є інвалідом другої групи (а.с. 209), та звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 1886,54 грн підлягає компенсації ОСОБА_1 з Державного бюджету України.
Від сплати інших судових витрат, окрім судового збору, відповідачка не звільнена, тож зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження, у розмірі 4294,70 грн (15 448,51 * 27,8%).
Щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, в розмірі 14 000,00 грн, колегія суддів виходить з такого.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Адвокатського бюро «АПАЗІДІ» Апазіді К.Ю. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 21/02-24 від 21 лютого 2024 року, ордеру серія АН № 149288 від 21 серпня 2024 року (а.с. 8, 39).
Додатком № 1 від 10 липня 2024 року до вказаного договору передбачено, що відповідно до умов договору сторони встановили в таблиці № 1 найменування, перелік та вартість юридичних послуг (фіксований розмір), що будуть надаватись Адвокатським бюро за договором: консультація усна з вивченням документів вартістю 3000,00 грн, підготовка позовної заяви (майнового характеру) вартістю 6000,00 грн, складання заяв, клопотань та інших процесуальних документів по справі ( в тому числі відповіді на відзив) вартістю 2000,00 грн, участь у трьох судових засіданнях (у тому числі в режимі відеоконференції) вартістю 3000,00 грн, всього 14 000,00 грн (а.с. 52). 
З акту виконаних робіт № 1 від 21 серпня 2024 року вбачається, що відповідно до договору № 21/02-24 від 21 лютого 2024 року виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги згідно переліку: консультація з приводу судової справи з вивченням документів вартістю 3000,00 грн, підготовка позовної заяви (майнового характеру) вартістю 6000,00 грн (а.с. 38).
Також Адвокатським бюро «АПАЗІДІ» складено рахунок № 21/08 від 21 серпня 2024 року на суму 9000,00 грн, що охоплює вищевказані послуги: консультацію і складання позовної заяви (а.с. 51).
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Матеріалами справи дійсно підтверджується надання адвокатом Апазіді К.Ю. правничої допомоги ОСОБА_1 у вигляді складання і подання позовної заяви та відповіді на відзив. Водночас, участі у судових засіданнях суду першої інстанції представник позивачки ОСОБА_12 не брав, інших заяв по суті справи не подавав.
Отже, враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, з урахуванням обсягу та складності наданих позивачці послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи судом першої інстанції, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія вважає, що зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на надання правничої допомоги в ході розгляду справи судом першої інстанції в розмірі 2502,00 грн (9000,00 * 27,8%).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 73 444 грн (сімдесят три тисячі чотириста сорок чотири) 00 коп, відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп, витрати, пов`язані з проведенням експертного будівельно-технічного дослідження, у розмірі 4294 (чотири тисячі двісті дев`яносто чотири) грн 70 коп, витрати на правничу допомогу у розмірі 2502 (дві тисячі п`ятсот дві) грн 00 коп.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Компенсувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1886 (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) грн 54 коп, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 О.В. Маміна 

В.Б. Яцина