П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/1354/25	

Категорія:112010200          Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:07.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
 – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області про:
-          визнання протиправним та скасування рішення №155350002709 від 15 листопада 2019 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та рішення №155350002709 від 20 жовтня 2019 року про відмову в призначенні пенсії на заміну рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 від 20 червня 2019 року;
-          визнання протиправною бездіяльності ГУПФ України у Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 призначеної від 20 червня 2019 року пенсії з 12 квітня 2019 року у розмірі 1 545,23 грн. та зобов`язання виплатити ОСОБА_1 пенсію за період починаючи з 16 листопада 2019 року з урахуванням індексації;
-          стягнення з ГУПФ України у Одеській області на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну протиправними рішеннями у розмірі 58 718,74 грн.
-          стягнення на користь позивача суму сплаченого судового збору за рахунок відповідача.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що після перевірки пенсійної справи у порядку контролю спеціалістами ГУПФ, листом від 14 листопада 2019 року №29320/03-27 було повідомлено начальника відділу з питань перерахунків пенсій №13 управління застосування пенсійного законодавства та начальнику Малиновського відділу обслуговування громадян про безпідставне призначення ОСОБА_1 пенсії, оскільки на їх думку в період роботи заявниці були чинними Списки №2, затвердженні Постановою Ради Міністрів СРСР №1173, якими не передбачені посади середнього медичного персоналу (молодший медичний персонал з освітою). На підставі вищевказаного листа відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №13 ГУПФ України в Одеській області було винесено рішення №155350002709 від 15 листопада 2019 року про припинення виплати пенсії.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що рішенням від 20 жовтня 2019 року №155350002709 відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №13 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Підставою для винесення вищевказаного рішення послугувала відсутність необхідного пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах згідно ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі – Закон №1058-IV).
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного – відмовлено.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Одеській області №155350002709 від 15 листопада 2019 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та рішення ГУПФ України в Одеській області №155350002709 від 20 жовтня 2019 року про відмову в призначенні пенсії на заміну рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 від 20 червня 2019 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період починаючи з 16 листопада 2019 року з урахуванням індексації.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
-  підставою для винесення вищевказаного рішення послугувала відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах згідно ч.2 ст.114 Закону№1058-IV;
-   позивач звернулася з позовом 15 січня 2025 року, при цьому позовні вимоги задоволено з 16 листопада 2019 року, відповідно, позивачем було пропущено строки позовної давності без поважних на те підстав;
-      оскільки позивачем пропущено строки, встановлені КАС України то позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду відповідно до ст. 240 КАС України, отже, заявлені позивачем вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12 квітня 2019 року звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч.2 ст. 114 Закону №1058-IV.
Рішенням ГУПФ України в Одеській області позивачу було призначено пенсію за віком згідно ч.2 ст. 114 Закону №1058-IV з 12 квітня 2019 року.
Позивач з 12 квітня 2019 року по 30 листопада 2019 року отримувала пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Пенсійну справу позивача було направлено на перевірку в порядку контролю.
За результатами перевірки встановлено порушення вимоги п.5 ст. 45 Закону №1058-IV.
В період роботи позивача чинними були Списки №2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР №1173, якими не передбачені посади середнього медичного персоналу (молодший персонал з освітою).
Рішенням від 20 жовтня 2019 року №155350002709 відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №13 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Вирішуючи справу (в частині задоволених позовних вимог), суд першої інстанції виходив з того, що оскільки застосований до випадку позивача Список №2 не містить точного переліку посад молодшого медичного персоналу, які маю право на пенсії за віком на пільгових умовах, то єдиним критерієм віднесення виконуваної нею роботи на посаді медичної сестри з 01 серпня 1981 року до 17 серпня 1988 року жіночого відділення КУ "Одеський обласний психоневрологічний диспансер" до пільгових є встановлення факту зайнятості на вказаній посаді повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці (не менш 80% робочого часу), що доводиться довідкою №977, яка надавалася позивачем у вигляді додатку до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах №2315. Отже, позивач, подавши заяву від 12 квітня 2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (з усіма необхідними документами) за Списком №2 виконала всі необхідні умови для її призначення, а саме: станом на 12 квітня 2019 року досягла п`ятдесятирічного віку, стажу роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на пільговій посаді медичної сестри з 01 серпня 1981 року до 17 серпня 1988 pоку жіночого відділення КУ "Одеський обласний психоневрологічний диспансер" за Списком №2, який діяв на період такої роботи та така робота передбачала зайнятість повний робочий день безпосереднього обслуговування психічно хворих. 
Суд першої інстанції зазначав, що правильність дотримання передбачених законом умов було підтверджено відповідачем при прийнятті рішення яким призначено пенсію за віком згідно ч.2 ст.114 Закону №1058-IV з 12 квітня 2019 року.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Оцінка поведінки суб`єкта владних повноважень за критерієм правомірності судом при вирішенні адміністративного позову, безумовно, повинна ґрунтуватися насамперед на конституційному положенні про законність діяльності органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово висновувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи
Відповідно ст. 118 КАС України процесуальні строки – це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно ч.1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду – це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно ч.ч.1, 3 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно ч.8 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані позивачем рішення відповідача датовані 15 листопада 2019 року та 20 жовтня 2019 року. При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки позивачу була припинена виплата пенсій, то їй достеменно було відомо про виникнення даного спору у листопаді 2019 року.
Таким чином подія, з якою пов`язано початок перебігу процесуального строку по даній справі відбулася у листопаді 2019 року, тоді як позивач звернулась до суду 15 січня 2025 року.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що разом з позовною заяву не було заявлено клопотання про поновлення строку та підстав для його поновлення.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду встановлений ст. 122 КАС України, а тому наявні підстави для залишення позову без розгляду відповідно до ст. 123 КАС України.
Враховуючи, що судом першої інстанції порушенні норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без розгляду.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п. 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.