ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року                                                                                      Справа № 924/453/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя    Мельник О.В.,
суддя                            Крейбух О.Г.,
суддя                            Саврій В.А

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Волосянка Петра Федоровича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.07.2025 (суддя Муха М.Є., повний текст складено 07.07.2025)
за позовом Хмельницької міської ради 
до   ОСОБА_1 
про стягнення 4709,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 07.07.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 4709,26 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати та 3028 грн витрат із сплати судового збору.
В обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції встановивши, що відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 площею 1400 кв.м., на якій розміщене нежитлове приміщення останнього, і яка перебуває у комунальній власності Хмельницької міської ради, без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти у вигляді орендної плати за її користування, а тому, на підставі ст.1212 ЦК України, зобов`язаний їх повернути позивачу.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів (за період з 01.01.2024 по 31.12.2024) у розмірі 4709,26 грн, суд першої інстанції вважає його арифметично правильним, відтак задоволив позовні вимоги у повному обсязі.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що земельна ділянка з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 належить відповідачу на праві користування на підставі договору оренди від 13.08.2010; а також те, що частина земельної ділянки Головного управління автомобільних доріг накладається на орендовану ним вищевказану земельну ділянку.
Зазначає, що позивачем не надано доказів проведення нормативної грошової оцінки та детального розрахунку суми заборгованості.
Вважає позовну заяву Хмельницької міської ради необґрунтованою в частині визначення предметної та суб`єктивної юрисдикції господарських судів, оскільки  останнім не зазначено статус відповідача як фізичної особи - підприємця.
Таким чином вказує про відсутність доведення позивачем протиправність дій відповідача, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу, Хмельницька міська рада зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується використання відповідачем у період з 01.01.2024 по 31.12.2024 земельної ділянки з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 без правовстановлюючих документів.
Вказує, що суми земельного податку у розмірі 2195 грн, які були сплачені частково відповідачем та кооперативом "Очаг" враховані при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів. 
Факт проведення нормативної грошової оцінки вищевказаної земельної ділянки підтверджується витягом з технічної документації з нормативно грошової оцінки від 24.06.2024.
Посилання відповідача на існування договору оренди земельної ділянки від 13.08.2010, сторонами якого є Волосянко П.Ф. та Пироговецька сільська рада, вважає необґрунтованим, оскільки останній в розділі підписи сторін містить печатку кооперативу "Очаг",  є незаповненим та не зареєстрованим. 
Позивач зазначає про відсутність з боку відповідача жодних заперечень щодо використання ним за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 земельної ділянки  з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268, а тому на підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. 
Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Волосянка П.Ф. на рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.07.2025 у справі №924/453/25 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.05.2025 Волосянко Петро Федорович з 04.01.2024 по 27.01.2025 був зареєстрований як фізична особа - підприємець та займався підприємницькою діяльністю. 
Відповідач є власником нерухомого майна - приміщення майстерні, яке знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 площею 1400 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №419994794 від 27.05.2023.
13.04.2025 Волосянко П.Ф. звернувся до Хмельницької міської ради із заявою про надання йому в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 площею 1400 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яка рішенням Хмельницької міської ради №12 від 25.07.2024 була передана останньому для обслуговування приміщення майстерні терміном на 10 років.
Згідно листа фінансового управління Хмельницької міської ради №Л-29.03-22-25 від 12.02.2025 Волосянко П.Ф. орендну плату за землю за 2024 рік не сплачував.
Листом від 03.12.2024 Управлінням земельних ресурсів Хмельницької міської ради просило Волосянка П.Ф. здійснити добровільне відшкодування збитків завданих користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за період з 01.01.2024 по 01.10.2024, до якого додано копію акту щодо визначення та відшкодування розміру збитків від 29.10.2024 №4, витяг з рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 28.11.2024 №1813.
Оскільки орендна плата за безпідставне користування Волосянком П.Ф. земельною ділянкою з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268, на якій розташований його об`єкт нерухомого майна, добровільно сплачена не була, Хмельницька міська рада здійснила розрахунок безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 у розмірі 4709,26 грн. 
Враховуючи набуття відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 площею 1400 кв.м., та не оформлення ним у встановленому законодавством порядку речового права на земельну ділянку, на якій останній знаходиться, що призвело до несплати орендної плати за користування вищевказаною земельною ділянкою у період з 01.01.2024 по 31.12.2024 та як наслідок позбавило позивача можливості отримати дохід до міського бюджету, Хмельницька міська рада звернулася з даним позовом до суду про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 4709,26 грн на підставі ст.1212 ЦК України.  
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ст.13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно положень ст.80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом ч.3 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, відповідно до частини 2 якої особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" ч.1 ст. 96 ЗК України).
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).
У даній справі предметом позову є стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, у зв`язку із використанням відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 площею 1400 кв.м. за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Пирогівці, вул. Центральна, 15, яка перебуває у комунальній власності Хмельницької міської ради.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. 
Отже, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч.2 ст.120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.09.2018 у справі №925/230/17, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18.
Апеляційним судом встановлено, що відповідач є власником приміщення майстерні, загальною площею 259 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Пирогівці, вул. Центральна, 15.
Одержане у власність відповідачем нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 площею 1400 кв.м., яка належить на праві комунальної власності Хмельницькій міській раді.
Отже, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач, як власник такого майна, став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташоване його майно, тому у останнього наявний обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку) та сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, на якій вищевказане майно розташоване.
Водночас, матеріали справи не містять доказів  підтвердження належного оформлення відповідачем права користування вищезазначеною земельною ділянкою, на якій розміщений належний йому на праві приватної власності об`єкт нерухомості.
Відтак, приймаючи до уваги належність об`єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці площею 1400 кв.м. з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Пирогівці, вул. Центральна, 15 на праві власності відповідачу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо використання останнім вказаної земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок її власника - Хмельницької міської ради, що призвело до неотримання останньою коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою до місцевого бюджету.
Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із ст.1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, насамперед, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи пов`язані із безпідставним збереженням майна розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі. (Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18)
Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно з ст.79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, як об`єкт цивільних прав з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 площею 1400 кв.м є сформованою.
Згідно з ч.1 ст.120 ЗК України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.
Відтак, відповідач, набувши у приватну власність  нежитлове приміщення - приміщення майстерні, повинен був звернутись до Хмельницької міської ради, як власника земельної ділянки з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268, для оформлення правовстановлюючих документів на користування нею.
Судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 13.04.2024 звертався до Хмельницької міської ради з проханням надати йому в оренду вищевказану земельну ділянку, яка рішенням ради №12 від 25.07.2024 була передана останньому в оренду терміном на 10 років.
Однак, наявного укладеного договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 між позивачем і відповідачем матеріали справи не містять.
Оцінюючи доводи апелянта щодо наявності підписаного 13.08.2010 між ним та Пирогощанською сільською радою договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 площею 1400 кв.м. за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Пирогівці, вул. Центральна,15, колегія суддів зазначає наступне.
Зі змісту поданого відповідачем копії договору оренди від 13.08.2010, вбачається, що останній підписаний та скріплений печаткою міського голови Пирогощанської сільської ради та  печаткою Кооперативу "Очаг". 
Апеляційний суд вказує, що дане не може свідчити, що його підписав Волосянко П.Ф., відомості про якого зазначено у графі орендар.
Крім того, за умовами даного договору, зокрема п.43, останній набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Обов`язок здійснення державної реєстрації договору оренди також був передбачений Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Порядком державної реєстрації договорів оренди землі", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073 (в чинній редакції на дату зазначену в тексті договору).
Відповідно до ст.125 ЗК України (в чинній редакції станом на дату зазначену в тексті договору), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №447739575 від 15.10.2025, судом встановлено відсутність зареєстрованого будь якого майнового права відповідача в період з 01.01.2024 по 31.01.2024 на земельну ділянку з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268.
Відтак, Волосянком П.Ф. не доведено наявність у нього орендних правовідносин щодо вищевказаної земельної ділянки у період з 01.01.2024 по 31.12.2024.
Окрім того, вчинення відповідачем дій щодо подання Хмельницькій міській раді 13.04.2024 заяви про передачу йому в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268, також підтверджує відсутність укладеного ним раніше договору оренди.
Доводи апелянта про накладеність (зміщення) частини земельної ділянки Головного управління автомобільних доріг на земельну ділянку орендовану Волосянком П.Ф., апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки останні спростовуються листом №18-22-0.502-487/281-25 від 28.02.2025 Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому зазначено про відсутність накладення земельних ділянок з кадастровими номерами 6825086700:01:005:0017 та 6825086700:01:010:0268.
Досліджуючи розмір належної до сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою, апеляційним судом враховується, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п.288.5 ст.288 ПК України. 
Згідно з абз.3 ч.1 ст.13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.
Зважаючи на наведені норми, визначення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, у розмірі якої нараховано до стягнення спірну суму безпідставно збережених грошових коштів здійснюється на основі нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.
Статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (ст.13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5 - 7 років (ст.18 цього Закону). 
Відповідно до ч.2 ст.20 та ч.3 ст.23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Такий витяг видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. 
Згідно Витягу №НВ-6800418612024 від 24.06.2024 нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 становить 115 071 грн.
Апеляційним судом встановлено, що нарахування безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268 здійснено за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, що становить 4709,26 грн.
Вказана сума розрахована шляхом застосування орендної ставки 6% до нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 24.06.2024 (115 071 грн), визначенням орендної плати в рік та в місяць з визначенням кількості місяців використання земельної ділянки, а також з врахуванням суми коштів, сплачених орендарем протягом терміну використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів (2 195 грн).
Колегія суддів, перевіривши правильність розрахунку нарахування позивачем безпідставно збережених грошових коштів, вважає його арифметично правильним.
Посилання апелянта про неправомірність здійснення позивачем розрахунку суми заборгованості, у зв`язку із застосування рішення №64 від 29.08.2012 "Про впорядкування орендної плати за землю та втрату чинності рішень сесії міської ради", яке розповсюджується на землі у м.Хмельницькому, а не на спірну земельну ділянку, яка знаходиться у с.Пирогівці Хмельницького району, апеляційний суд також вважає безпідставним, оскільки с.Пирогівці входить до Хмельницької міської територіальної громади, повноваження якої розповсюджуються на територію, де знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 6825086700:01:010:0268.
Будь-якого іншого рішення власника земельної ділянки, матеріали справи не містять, а тому рішення №64 від 29.08.2012, згідно ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 144 Конституції України, є обов`язковим для виконання.
Твердження відповідача про відсутність нормативної грошової оцінки земельної ділянки, детального розрахунку суми заборгованості, спростовуються наявним у справі Витягом №НВ-6800418612024 від 24.06.2024 (а.с.17) та здійсненим Хмельницькою міською радою розрахунку орендної плати від 20.03.2025 (а.с. 18)
Оцінюючи доводи апелянта про відсутність зазначення у позовній заяві статусу фізичної особи-підприємця відповідача, колегія суддів зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.05.2025 Волосянко Петро Федорович з 04.01.2024 по 27.01.2025 був зареєстрований як фізична особа - підприємець та займався підприємницькою діяльністю. 
У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю.
Це свідчить про пов`язаність майнових прав та обов`язків фізичної особи, набутих як у зв`язку із підприємницькою діяльністю так і поза нею.
Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).
Відповідна правова позиція ґрунтується на концепції єдності суб`єкта права, відповідно до якої фізична особа та фізична особа - підприємець є єдиним суб`єктом із точки зору прав і обов`язків.
Відтак, саме лише зазначення позивачем у позовній заяві відповідача як фізичної особи, а не як фізичної особи-підприємця, не свідчить про відсутність здійснення ним підприємницької діяльності та не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Окрім того, твердження апелянта про відсутність у позовній заяві обґрунтувань щодо  визначення юрисдикції господарських судів, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вимоги до позовної заяви, які передбачені ст.162 ГПК України, такого обов`язку не містять.
У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.07.2025 без змін, з огляду на що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 07.07.2025 у справі №924/453/25 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Крейбух О.Г.  

Суддя                                                                                              Саврій В.А.