Номер провадження: 22-ц/813/4846/25 
Справа № 947/36044/24
Головуючий у першій інстанції Цирфа К. А.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Цирфа К.А. 05 березня 2025 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2024 року до суду першої інстанції із позовом звернулася ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на їх спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 34725 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що з 2011 року сторони перебували у офіційному шлюбі, від якого у 2012 році у них народилася донька. У подальшому сімейне життя не склалося, шлюб було розірвано. Позивач перестав надавати кошти на утримання дитини, що змусило позивачку звернутися за стягненням аліментів у судовому порядку. Однак, у зв`язку із тим, що відповідач офіційно не працевлаштований в Україні, стягнення аліментів здійснюється у розмірі 1/4 частини середньої заробітної плати в Одеській області, яка є незначною. Оскільки донька розвивається як особистість, інколи хворіє, ОСОБА_2 , як матір, здійснює додаткові витрати в інтересах дитини, які не охоплюються сумою аліментів. Оскільки відповідач добровільно не бажає сплачувати додаткові витрати на дитину, це стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2025 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 22694 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено та встановлено матеріальний стан позивачки та її фактичну фінансову спроможність здійснювати витрати на утримання дитини того обсягу та характеру, які були заявлені у позовній заяві.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.
З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, 04.11.2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В шлюбі у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 6672.
24.10.2018 року між подружжям укладено шлюбний договір № 1322, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М., згідно п. 1 якого кожен з подружжя придбаває нерухоме, рухоме майно, майнові права та гроші за особисті кошти з оформленням правовстановлюючих документів на своє ім`я. При цьому згода іншого з подружжя не вимагається.
Судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 року у справі № 947/2315/24 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.03.2024 року відкрито ВП № НОМЕР_6 з примусового виконання судового наказу. Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований в Україні, то щомісячно позивач отримує від нього за судовим наказом 3240 грн., виходячи із середнього розміру заробітної плати в Одеській області, що підтверджено розрахунком державного виконавця.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2024 року у справі № 947/7487/24 шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.
За даними Державної прикордонної служби, ОСОБА_1 16.12.2021 року виїхав з України, наразі інформація про його повернення на територію України відсутня. Відтак, сторони з 2021 року проживають окремо.
У позовній заяві позивачем зазначено наступний перелік додаткових витрат на дитину, а також долучено докази на підтвердження їх вартості та оплати, а саме:
- після офтальмологічного обстеження ОСОБА_3 пройдено курс апаратного лікування у клініці ТОВ «Доктор Соня», необхідність проходження якого підтверджено консультативним висновком від 27.11.2023 року та 16.09.2024 року, а оплату звітом клініки ТОВ «Доктор Соня» за період з 04.12.2023 року по 13.12.2023 року в сумі 2400 грн.;
- для забезпечення дистанційного навчання в період воєнного стану в Україні ОСОБА_3 , позивачем придбані бездротові навушники вартістю 2279 грн., що підтверджується фіскальним чеком ТОВ «Алло» від 08.01.2024 року на суму 2279 грн.; ноутбук «Hewlett-Packard», вартістю 3159 злотих (за офіційним курсом НБУ на час купівлі становить 32556 грн.), що підтверджується фіскальним чеком ТОВ «Медіа Маркет Польська Біс» від 09.09.2022 року на суму 3159 злотих; комп`ютерної миші «Hewlett-Packard» вартістю 59,49 злотих (за офіційним курсом НБУ на час купівлі становить 613 грн); крісла вартістю 3783 грн., що підтверджується фіскальним чеком ТОВ «Епіцентр К» від 27.10.2023 року на суму 3783 грн., оскільки вона із донькою були вимушені виїхати до Польщі, що є особливими обставинами;
- для виправлення постави ОСОБА_3 , необхідність якого обумовлене встановленим їй діагнозом «деформація грудної клітини» згідно з медичною довідкою КП «Дитяча міська поліклініка № 6» від 23.08.2024 року, а також для розвитку її природних здібностей дитина займалася танцями, вартість надання послуг за період з 30.09.2024 року по 31.10.2024 року сплачено позивачем ФОП ОСОБА_4  в розмірі 4370 грн., що підтверджується платіжними інструкціями «Monobank» від 30.09.2024 року на суму 1550 грн., від 06.10.2024 року на суму 400 грн., від 13.10.2024 року на суму 400 грн., від 20.10.2024 року на суму 820 грн., від 23.10.2024 року на суму 200 грн., від 31.10.2024 року на суму 1 000 грн. Успішність реалізації здібностей дитини у цій сфері підтверджено численними грамотами та дипломами, долученими до позовної заяви;
- для лікування нежиті ОСОБА_3 позивачем придбано назальний засіб « Хьюмер », що підтверджується фіскальним чеком ТОВ «АВ Ліки» від 08.10.2024 року на суму 300,93 грн.
На підтвердження фаху ОСОБА_1 та його спеціальності позивачем надано диплом серії НОМЕР_3 від 13.06.2008 року, згідно якого відповідач у 2008 році закінчив Державний вищий навчальний заклад «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені Олексія Соляника» за спеціальністю «Судноводіння» і здобув кваліфікацію судноводія. На підтвердження матеріального стану відповідача надано виписки руху коштів за особовими рахунками ОСОБА_1 у АТ «Райффайзен Банк» від 27.05.2024 року за період з 27.10.2020 року по 31.12.2020 року (гривневий), у АТ «Південний» по особовим рахункам відповідача за період з 12.10.2021 року (закритий 12.04.2024 року, гривневий) та з 12.10.2021 року (закритий 11.04.2024 року, в доларах США).
З вищевказаного вбачається підтвердження факту проходження лікування ОСОБА_3 , придбання для дитини крісла та комп`ютерної техніки, медикаментів, здійснення оплати за них позивачем, однак, відповідач заперечує, що вказані витрати обумовлені особливими обставинами.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України).
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Відповідна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.04.2019 року у справі № 545/819/18.
Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.
Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
У постанові від 04.12.2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд зазначав, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Згідно загальних засад регулювання сімейних відносин, передбачених СК України, їх регулювання має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 17.01.2024 року відповідачем сплачуються на користь позивачки на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), що становить 3240 грн. щомісячно.
Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції, цих коштів недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Водночас, належний матеріальний стан відповідача підтверджено роздруківками руху коштів по рахункам ОСОБА_1 , наявними у матеріалах справи, та не спростованими у належному порядку відповідачем.
Крім того, ОСОБА_1 є працездатною особою молодого віку, оскільки доказів незадовільного стану здоров`я, підтверджених відповідним медичним висновком, який би забороняв йому працювати за фахом, відповідачем не надано. 
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на те, що апелянтом до моменту звернення позивачки до суду із заявою про видачу судового наказу на утримання доньки регулярно передавались грошові кошти в сумі 500 доларів США, у зв`язку із чим суд першої інстанції мав належним чином дослідити та встановити матеріальний стан позивачки та її фактичну фінансову спроможність здійснювати витрати на утримання дитини того обсягу та характеру, які були заявлені у позовній заяві, для запобігання подвійного стягнення коштів на утримання дитини.
Колегія суддів звертає увагу представника ОСОБА_1 , що на підтвердження дійсного факту перерахування грошових коштів у вказаній сумі жодного належного доказу апелянтом не надано, у зв`язку із чим вказані доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції відхиляються.
Аналогічно безпідставними є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про спільність коштів подружжя, які були витрачені позивачем на придбання речей та оплату послуг для дитини до розірвання шлюбу, оскілки преюдиція використання особистих коштів кожним з подружжя прямо передбачена умовами шлюбного договору № 1322 від 24.10.2018 року.
Одночасно, колегія суддів приймає до уваги, що відвідування дитиною танців не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а відтак, такі витрати в сумі 4 70 грн., понесені позивачкою на утримання дитини, не є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими ст. 185 СК України, тому позовні вимоги в цій частині позову є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо додаткових витрат у виді придбання назального спрею «Хьюмер», суд дійшов вірного висновку, що це відноситься до звичайних медичних препаратів, придбання яких не може бути кваліфіковане, як таке, що зумовлене особливими обставинами.
Інші зазначені позивачем додаткові витрати у виді проходження курсу апаратного лікування у клініці ТОВ «Доктор Соня», придбання крісла, ноутбука, комп`ютерної миші та навушників для забезпечення дистанційного навчання дитини в період воєнного стану в Україні, охоплюються поняттям «особливих обставин», передбачених нормою ч. 1 ст. 185 СК України, а відтак, вимоги позову у цій частині є обґрунтованими. 
При визначенні розміру компенсації частини додаткових витрат колегія суддів виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків дитини, а відтак, доведені додаткові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1/2 від їх вартості в сумі 20815,50 грн. (41631/2=20815,50). 
При викладених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, у зв`язку із чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2025 року підлягає зміні шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини судового рішення у наступній редакції:
«Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 20815,50 гривень».
В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.  
Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2025 року - змінити, викласти абзац другий резолютивної частини судового рішення у наступній редакції:
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 20815,50 гривень.
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 листопада 2025 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       Є.С. Сєвєрова

       О.М. Таварткіладзе