ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 жовтня 2025 року                                                    м. Чернівці
справа № 723/2424/21
провадження №22-ц/822/799/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Литвинюк І.М., Височанської Н.К.
секретар Бугай В.М.

розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 червня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Красноїльської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним договору міни земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася в суд  з  позовом до Красноїльської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним договору міни земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Позов обґрунтовано наступним. На підставі рішення Сторожинецької районної державної адміністрації №164 від 26 квітня 1997 року матері позивача - ОСОБА_6 26 травня 1997 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми "Красна" розміром 1,02 га в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Рішенням Красноїльської селищної ради від 19.06.2002 року № 20-2/2002 дозволено передачу громадянам в натурі земельні частки (паї) зокрема в урочищі "ДОК", на підставі сертифікатів відповідно до списку власників земельних часток (пай), який є додатком №1 до цього рішення та схеми розподілу земельних ділянок між власниками земельних паїв.
Відповідно до додатку №1 до вказаного рішення, викопіювання з плану землекористування по Красноїльській селищній раді та схеми розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) в урочищі "ДОК" смт. Красноїльськ ОСОБА_6 розподілено земельну ділянку за № НОМЕР_1 площею 0,15 га в цьому урочищі, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського товариства.
ОСОБА_6 користуючись цією земельною ділянкою та сплачуючи податок на землю, 05 квітня 2019 року звернулася до Красноїльської селищної ради з заявою про виділення їй земельної частки (пай) в натурі в урочищі "ДОК" на підставі належного їй сертифікату, однак відповіді не отримала, що стало причиною звернення до суду.
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 січня 2020 року позов ОСОБА_6 задоволено: зобов`язано Красноїльську селищну раду Сторожинецького району виділити ОСОБА_6 із земель колишньої агрофірми "Красна" в урочищі "ДОК" у смт. Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 0,15 га відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0128741 виданого 26 травня 1997 року на підставі рішення Сторожинецької районної державної адміністрації №164 від 26.04.1997 року. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження № 61976592.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину.
Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2020 року замінено стягувача ОСОБА_6 на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №61976592 з виконання виконавчого листа про зобов`язання Красноїльської селищної ради виділити ОСОБА_6 із земель колишньої агрофірми "Красна" в урочищі "ДОК" у смт. Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області в натурі земельну ділянку площею 0,15 га відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0128741, виданого 26 травня 1997 року на підставі рішення Сторожинецької районної державної адміністрації №164 від 26.04.1997 року.
Постановою державного виконавця Сторожинецького районного відділу ДВС від 02.04.2021 року виконавче провадження повернуто стягувачу ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку , яка відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) та рішення суду має бути виділена в урочищі "ДОК" ОСОБА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі договору міни земельних ділянок.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.11.2018 року за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243 площею 0,1463 га на підставі договору міни земельних ділянок від 13.11.2018 року, яка призначена для ведення товарного сільськогоспоадського виробництва та розташована у смт.Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області.
Згідно договору міни земельних ділянок від 13.11.2018 року ОСОБА_7 передав ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243 площею 0,1463 га в обмін на земельну ділянку кадастровий номер 7324555400:01:004:0401 площею 0,01 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .
Позивач вважає, що рішення Красноїльської селищної ради від 20.04.2018 року №41-12/18 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та надання ОСОБА_7 у власність земельної ділянки, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243, площею 0,1463 є незаконним та підлягає скасуванню.
Позивач вважає, що ОСОБА_7 не брав участі у розподілі земельних часток (паїв) в урочищі "ДОК" і земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,15 га в цьому урочищі йому не було розподілено.
Позивач вважає, що рішення Красноїльскої селищної ради від 20.04.2018 року №41-12/18 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання ОСОБА_7 у власність земельної ділянки, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243, площею 0,1463 га яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована в урочищі "ДОК" смт. Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області є незаконним та порушує право позивачки на отримання у власність цієї земельної ділянки.
Позивач вважає, що договір міни земельних ділянок від 13.11.2018 року за яким ОСОБА_7 передав ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243, площею 0,1463 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та який порушує право позивача на отримання цієї земельної ділянки у власність, слід визнати недійсним.
Просила визнати незаконним та скасувати рішення Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області від 20.04.2018 року №41-12/18 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання ОСОБА_7 у власність земельної ділянки, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243 площею 0,1463 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована в урочищі "ДОК" смт. Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області.
Визнати недійсним договір міни земельних ділянок від 13.11.2018 року, за яким ОСОБА_7 передав ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243 площею 0,1463 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовану в смт. Красноїльськ в обмін на земельну ділянку кадастровий номер 7324555400:01:004:0401 площею 0,01 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 .
Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1463 га, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер 1623121773245.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 червня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Красноїльської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та касування рішення селищної ради про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним договору міни земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 червня 2025 року скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити а також стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В  апеляційній скарзі  ОСОБА_1  вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, та неправильно застосував норми матеріального права, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню. 
Суд першої інстанції вказав, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження надання їй чи її матері у власність чи користування саме спірної земельної ділянки. Виснував, що позивачка не є ні власником спірної земельної ділянки, ні її користувачем, а тому вона не має жодного відношення до рішення Красноїльської селищної ради, яке вона просить визнати незаконним та скасувати.
У матеріалах справи містяться копії квитанцій до прибуткових касових ордерів, з яких вбачається, що ОСОБА_6 сплачувала в бюджет Красноїльської селищної ради земельний податок саме за пай. 
При цьому надані позивачкою квитанції вказують на те, що податки за пай сплачувалися нею ще до прийняття Красноїльською сільською радою спірного рішення про затвердження технічної документації та надання у власність ОСОБА_7 спірної земельної ділянки. 
Вказане, в сукупності з тими обставинами, що ОСОБА_6 розподілено земельну ділянку №5 згідно зі списком громадян, яким виділені земельні частки (паї) в урочищі «ДОК» (додаток 1 до рішення №20-2/2002 від 19.06.2002 р.), та схемою розпаювання у вказаному урочищі, підтверджує факт користування нею земельною часткою (паєм) без її виділу в натурі.
При цьому суд не надав належної оцінки кадастровому плану земельної ділянки з кадастровим номером 7324555400:01:005:0243, опису її меж та не співставив його зі схемою розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) в урочищі «ДОК» смт. Красноїльськ. У разі проведення порівняльного аналізу кадастрового плану, опису меж та схеми розподілу, навіть за відсутності спеціальних знань у галузі землеустрою, геодезії та картографії можна встановити, що земельна ділянка з кадастровим номером 7324555400:01:005:0243 фактично є земельною ділянкою під № 5 на схемі розподілу. 
Суд не звернув уваги на те, що в ході примусового виконання рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області про зобов`язання Красноїльської селищної ради виділити ОСОБА_6  земельну ділянку площею 0,15 га в урочищі «ДОК», в присутності голови Красноїльської селищної ради Драгуна С.Д. та землевпорядника ОСОБА_8 державним виконавцем було встановлено, що земельна ділянка в урочищі «ДОК» під № 5 належить ОСОБА_2 , тобто є земельною ділянкою з кадастровим номером 7324555400:01:005:0243, площею 0,1463 га. 
Таким чином суд першої інстанції залишив поза своєю увагою вищенаведені обставини, внаслідок чого дійшов висновків які не відповідають обставинам справи.
Суд виснував про недопустимість висновку експерта у зв`язку з тим, що експерт помилково називає земельну ділянку з кадастровим номером 7324555400:01:005:0243, ОСОБА_2 – земельна частка (пай), а земельну частку (пай), яка належить позивачці, – земельною ділянкою № НОМЕР_1 . Вважає, що таке тлумачення понять «земельна ділянка» та «земельна частка (пай)» жодним чином не впливає на правильність висновку експерта по суті та не може бути підставною для визнання його недопустимим доказом в розумінні ст.78 ЦПК України, згідно з якою недопустимими є докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Суд жодним чином не мотивував в чому полягає порушення встановленого законом порядку під час підготовки висновку експерта №69 від 19.05.2023 р. 
Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив висновок експерта №69 від 19.05.2023 р. судової земельно-технічної експертизи.
Суд першої інстанції встановивши, що технічна документація із землеустрою щодо спірної земельної ділянки була наявною на час її затвердження і є наявною в матеріалах справи, виснував, що доводи позивача в частині оскарження спірного рішення Красноїльської селищної ради про відсутність цієї документації є неправильними та недоведеними. 
Однак такі висновки суду є безпідставними, оскільки позивачка в обґрунтування підстав для скасування рішення селищної ради посилалася на те, що при затвердженні технічної документації та наданні ОСОБА_7 спірної земельної ділянки у власність не було враховано, що останній не брав участь у розподілі земельних часток (паїв) в урочищі «ДОК» смт. Красноїльськ і йому земельна ділянка під № НОМЕР_1 в цьому урочищі не розподілялася. 
Вважає, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими. Позивачка довела належними та допустимими доказами наявність порушеного права, яке  полягає у неможливості відповідно до положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»  реалізувати своє право на отримання у власність земельної частки (паю) під №  НОМЕР_1  в урочищі «ДОК» в смт. Красноїльськ із встановленням її меж на місцевості у зв`язку з прийняттям Красноїльською селищною радою безпідставного та незаконного рішення про затвердження технічної документації та надання у власність ОСОБА_7 спірної земельної ділянки. Відтак доведеним є і порушення прав позивачки оспорюваним договором міни земельних ділянок та подальшою реєстрацією на його підставі за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7324555400:01:005:0243, площею 0,1463 га.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є ні власником спірної земельної ділянки ні її користувачем, в контексті ст. 78 Земельного кодексу України, яка встановлює зміст права власності на землю, як суб`єктивного права і визначає його як сукупність правомочностей по володінню, користуванню і розпорядженню земельними ділянками в межах визначених цим Кодексом.
ОСОБА_1 є правонаступником (спадкоємцем) ОСОБА_6 , якій на підставі рішення Сторожинецької районної державної адміністрації №164 від 26 квітня 1997 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми "Красна" розміром 1,02 га в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Рішенням Красноїльської селищної ради від 19.06.2002 року № 20-2/2002 дозволено передачу громадянам в натурі земельні частки (паї) зокрема в урочищі "ДОК", на підставі сертифікатів відповідно до списку власників земельних часток (пай), який є додатком №1 до цього рішення та схеми розподілу земельних ділянок між власниками земельних паїв.
Відповідно до додатку №1 до вказаного рішення, викопіювання з плану землекористування по Красноїльській селищній раді та схеми розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) в урочищі "ДОК" смт.Красноїльськ ОСОБА_6 розподілено земельну ділянку за № НОМЕР_1 площею 0,15 га в цьому урочищі, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського товариства.
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 січня 2020 року зобов`язано Красноїльську селищну раду Сторожинецького району виділити ОСОБА_6 із земель колишньої агрофірми "Красна" в урочищі "ДОК" у смт.Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 0,15 га відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0128741 виданого 26 травня 1997 року на підставі рішення Сторожинецької районної державної адміністрації №164 від 26.04.1997 року. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження № 61976592.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину і ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2020 року замінено стягувача ОСОБА_6 на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №61976592.
Постановою державного виконавця Сторожинецького районного відділу ДВС від 02.04.2021 року виконавче провадження повернуто стягувачу ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку, яка відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) та рішення суду має бути виділена в урочищі "ДОК" ОСОБА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі договору міни земельних ділянок.
Встановлено, що на момент настання смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та на момент виконання рішення суду від 13.11.2020 року про зобов`язання Красноїльської селищної ради виділити вже ОСОБА_1 , як правонаступнику ОСОБА_6 в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 0,15 га відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай), вказана земельна ділянка, межі якої не були виділені в натурі (на місцевості), належала на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору міни земельних ділянок від 13.11.2018 року укладеному між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 
ОСОБА_7 став власником вказаної земельної ділянки на підставі рішення Красноїльської селищної ради Чернівецької області від 20.04.2018 року № 41-12/18, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання йому у власність за рахунок земель запасу селищної ради земельну ділянку площею 0,1463 га (кадастровий номер 7324555400:01:005:0243) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в урочищі «Док».

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступного. 
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем (такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).
Встановлено, що  ОСОБА_1 є правонаступником (спадкоємцем) ОСОБА_6 , якій на підставі рішення Сторожинецької районної державної адміністрації №164 від 26 квітня 1997 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми "Красна" розміром 1,02 га в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Рішенням Красноїльської селищної ради від 19.06.2002 року № 20-2/2002 дозволено передачу громадянам в натурі земельні частки (паї) зокрема в урочищі "ДОК", на підставі сертифікатів відповідно до списку власників земельних часток (пай), який є додатком №1 до цього рішення та схеми розподілу земельних ділянок між власниками земельних паїв.
Відповідно до додатку №1 до вказаного рішення, викопіювання з плану землекористування по Красноїльській селищній раді та схеми розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) в урочищі "ДОК" смт.Красноїльськ ОСОБА_6 розподілено земельну ділянку за № НОМЕР_1 площею 0,15 га в цьому урочищі, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського товариства.
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 січня 2020 року зобов`язано Красноїльську селищну раду Сторожинецького району виділити ОСОБА_6 із земель колишньої агрофірми "Красна" в урочищі "ДОК" у смт.Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 0,15 га відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0128741 виданого 26 травня 1997 року на підставі рішення Сторожинецької районної державної адміністрації №164 від 26.04.1997 року. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження № 61976592.
Встановлено, що на момент настання смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та на момент виконання рішення суду від 13.11.2020 року про зобов`язання Красноїльської селищної ради виділити вже ОСОБА_1 , як правонаступнику ОСОБА_6 в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 0,15 га відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай), вказана земельна ділянка, межі якої не були виділені в натурі (на місцевості), належала на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору міни земельних ділянок від 13.11.2018 року укладеному між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .
На підставі рішення Красноїльської селищної ради Чернівецької області від 20.04.2018 року № 41-12/18, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_7 надано у власність за рахунок земель запасу селищної ради земельну ділянку площею 0,1463 га (кадастровий номер 7324555400:01:005:0243) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в урочищі «Док».
Згідно договору міни земельних ділянок від 13.11.2018 року ОСОБА_7 передав ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243 площею 0,1463 га в обмін на земельну ділянку кадастровий номер 7324555400:01:004:0401 площею 0,01 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .
Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 13.11.2018 року відповідач ОСОБА_2 зареєструвала право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243 площею 0,1463 га на підставі договору міни земельних ділянок від 13.11.2018 року, яка призначена для ведення товарного сільськогоспоадського виробництва та розташована у смт.Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області.
Звертаючись з позовом, позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області від 20.04.2018 року №41-12/18 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання ОСОБА_7 у власність земельної ділянки, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243 площею 0,1463 га; визнати недійсним договір міни земельних ділянок від 13.11.2018 року, за яким ОСОБА_7 передав ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243 площею 0,1463 га; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1463 га, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер 1623121773245.
За змістом частини 2 статті 16 ЦК визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
У пункті 11.10 постанови від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (провадження № 14-86цс22) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимоги про визнання незаконним (недійсним) і скасування рішення органу влади про надання земельної ділянки у власність і про скасування державної реєстрації такого права за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ці рішення та реєстрація створюють відповідні перешкоди.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 оспорює рішення Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області яке стосується ОСОБА_7 ,  до якого вона не має жодного відношення оскільки не є безпосереднім учасником відносин, які фактично виникли між Красноїльською селищною радою Сторожинецького району Чернівецької області та ОСОБА_7 з приводу реалізації останнім права на отримання у власність земельної ділянки. Позивачем не надано жодних документів, які б достовірністю вказували, що їй чи членам її родини надавалась у власність чи користування саме спірна земельна ділянка. 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21, провадження № 61-20968сво21. 
В ч.2 ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. 
Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.
Відповідно до частин першої та другої статті 78 ЗК України право власності на  землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Підставою для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).
У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Верховний Суд в постанові від 26.02.2020 у справі № 360/1498/19 сформулював висновок щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) про те, що власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), подавши до селищної ради відповідну заяву.
За результатом розгляду заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) селищна рада, реалізуючи надані їй повноваження, приймає рішення щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості), що є підставою для звернення до землевпорядної організації та укладення договору на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримання заявником Витягу з Державного земельного кадастру та здійснення ним реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Основним документом, який посвідчує право на земельний пай, є сертифікат на право на земельну частку ( пай). Проте цей сертифікат підтверджує право саме на пай, а не на власність. 
Колегія суддів зазначає, що на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) не має свого матеріального втілення. Пай є лише правом одержати у власність земельну ділянку зі складу певного масиву землі. 
Земельна частка (пай) має особливий юридичний статус. Головною особливістю земельної частки є те, що вона не є земельною ділянкою, зокрема не визначена в натурі ( її межі невідомі до моменту виготовлення та затвердження технічної документації) і не має унікального кадастрового номера. Це лише документально оформлене право людини на майбутнє отримання у власність земельної ділянки із земель колишніх колективних сільськогосподарських підприємств. 
Встановлено, що позивач є правонаступником (спадкоємцем) ОСОБА_6 , якій на підставі рішення Сторожинецької районної державної адміністрації №164 від 26 квітня 1997 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми "Красна" розміром 1,02 га в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Рішенням Красноїльської селищної ради від 19.06.2002 року № 20-2/2002 дозволено передачу громадянам в натурі земельні частки (паї) зокрема в урочищі "ДОК", на підставі сертифікатів відповідно до списку власників земельних часток (пай), який є додатком №1 до цього рішення та схеми розподілу земельних ділянок між власниками земельних паїв.
Відповідно до додатку №1 до вказаного рішення, викопіювання з плану землекористування по Красноїльській селищній раді та схеми розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) в урочищі "ДОК" смт.Красноїльськ ОСОБА_6 розподілено земельну ділянку за №5 площею 0,15 га в цьому урочищі, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського товариства.
В постанові від 12.09.2019 у справі № 815/1415/16 Верховний Суд висловив правову позицію, що для виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) останнім необхідно замовляти та погоджувати проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04 травня 2020 у справі № 802/1539/17-а, від 23 жовтня 2020 року у справі № 802/1535/17-а, від 10 серпня 2022 року у справі № 160/999/20 та від 22 вересня 2022 року у справі № 1.380.2019.006998.
Згідно з положеннями Земельного кодексу України способами формування земельної ділянки є: відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок); поділ раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються.
Підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Призначення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) полягає у формуванні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (присвоєння їй кадастрового номера). Тобто така документація дозволяє лише ідентифікувати на землі власника земельну ділянку. При цьому закон безпосередньо наділяє повноваженням замовити таку документацію (без надання дозволу власника на її розроблення) громадян – землекористувачів, заінтересованих у приватизації земельної ділянки. Звернення заінтересованої особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за затвердженням технічної документації є пропозицією цієї особи щодо визначення конкретного предмета приватизації – земельної ділянки, а її затвердження засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі відповідного органу) із вибором земельної ділянки. Відмовити у затвердженні такої документації із землеустрою відповідний орган виконавчої влади або органу місцевого самоврядування може виключно у зв`язку з її невідповідністю законодавству, затвердженій документації із землеустрою або містобудівній документації.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. 
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Отже, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Крім того, згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, відсутні підстави вважати наявність порушень земельного законодавства. 
ОСОБА_6  як власник сертифікату на право на земельну частку (пай) не зверталась до селищної ради щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 
Документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, що полягає у формуванні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (присвоєння їй кадастрового номера) не було виготовлено. Адже саме така документація дозволяє ідентифікувати земельну ділянку. При цьому закон безпосередньо наділяє повноваженням замовити таку документацію громадян – землекористувачів, заінтересованих у приватизації земельної ділянки. 
Колегія суддів звертає увагу, що для вирішення подібних спорів земельна ділянка (її частина), що є предметом спору, має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Дослідивши всі обставини справи, суд першої інстанції зазначив, що позивач оспорює рішення Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області яке стосується ОСОБА_7 з приводу реалізації останнім права на отримання у власність земельної ділянки. Позивачем не надано жодних документів, які б достовірністю вказували, що їй чи членам її родини надавалась у власність чи користування саме спірна земельна ділянка. Рішення Сторожинецької районної державної адміністрації № 164 від 26 квітня 1997 року про видачу сертифікату на право на земельну частку (пай), сертифікат, списки не свідчать про право власності чи право користування ОСОБА_6 , як власниці права на земельну частку (пай), чи її спадкоємців ( ОСОБА_1 ) на конкретну земельну ділянку, оскільки таке право видавалось без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Зазначені обставини знайшли свого підтвердження і при розгляді апеляційної скарги. 
Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18. 
Отже, на позивача покладається обов`язок довести, яким чином порушується його право або законний інтерес, а суд лише після підтвердження таких доводів може надавати оцінку усім обставинам спірних відносин, оскільки відсутність порушених прав чи інтересів є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, суди мають надавати оцінку щодо можливості поновлення права/захисту інтересу в обраний позивачем спосіб.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Відсутність у позивача того права чи законного інтересу, про який він стверджує, є підставою для відмови у позові.
Наявність у позивача сумніву стосовно законності рішення Красноїльської селищної ради від 20 квітня 2018 року № 41-12/18 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання ОСОБА_7 у власність земельної ділянки, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243, площею 0,1463га, не може слугувати достатньою підставою для захисту її цивільного права, за відсутності доказів того, що позивач має право саме на зазначену земельну ділянку. 
Позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження порушення певних прав (інтересів) позивача оспорюваним рішенням. 
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доводи апеляційної скарги стосовно ненадання судом належної оцінки доказам, зокрема висновку експерта, суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, відобразив це у рішенні. 
Так судом було зазначено, що висновок № 69 від 19.05.2023 року, судово-технічної експертизи, за яким земельна ділянка з кадастровим номером 7324555400:01:005:0243 площею 0,1463 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка є у власності ОСОБА_2 , є земельною ділянкою під номером НОМЕР_1 площею 0,15 га відповідно до рішення Красноїльської селищної ради від 19 червня 2002 року за № 20-2/2002, списку власників земельних часток (паїв), який є додатком № 1 до цього рішення та схеми розподілу земельних ділянок між власниками земельних паїв, є неналежним доказом того, що саме та земельна ділянка яка належить, на даний час ОСОБА_2 належить позивачу ОСОБА_1 . Так, згідно розділу другого вказаного висновку експерта встановлено, що визначення меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 проведено на підставі координат поворотних точок меж цієї земельної ділянки (паю), що наявні в технічній документації матеріалів справи, а межі земельної ділянки № 5 гр. ОСОБА_1 (матір ОСОБА_6 ) визначались посередництвом дерев`яної огорожі та межових знаків. При цьому в експертному висновку не зазначено, яким чином експерт прив`язав просторові поворотні точки до огорожі та чи вказана огорожа є межовим знаком (знаками) передбаченим кадастровими правилами, та яким чином ця огорожа ідентифікується із особою ОСОБА_1 або її матір`ю ОСОБА_6 або із належним їм правом на земельну частку (пай). В матеріалах справи відсутній каталог координат в якому було би зазначено, що межовим знаком земельної частки (паю), який належить ОСОБА_6 є огорожа. На думку суду такого документа і такої вказівки і не може бути оскільки межі вказаної частки (пай) в натурі (на місцевості) не визначалось. Таким чином експерт допускає досить вільне тлумачення понять «земельна ділянка» та «земельна частка (пай)» плутаючи їх і називаючи у своєму висновку (стор.6, абз.4) земельну ділянку на яку є в матеріалах справи координати поворотних точок – земельна частка (пай) – це земельна ділянка ОСОБА_2 , а земельну частку (пай) без визначення її меж – земельною ділянкою АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 (матір ОСОБА_6 ). Внаслідок такого вільного тлумачення, експерт робить остаточний висновок про наявність земельної ділянки під АДРЕСА_2 в той час, як такої земельної ділянки не існує, виходячи з чого суд знаходить такий висновок неналежним і недопустимим доказом по справі. Клопотань про проведення додаткової чи повторної експертизи, суду не заявлялось.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Судом першої інстанції в повній мірі виконані зазначені вимоги закону і колегія суддів з цим погоджується. 
Суд першої інстанції правомірно відхилив цей доказ як неналежний, недостовірний та недостатній на підтвердження позовних вимог, оскільки у ньому міститься пряме припущення, що суперечить вимогам ч.6 ст.81 ЦПК України ( доказ, який містить припущення не може братися до уваги судом). 
З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, відповідно до встановлених фактичних обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про недоведення позивачем у встановленому процесуальним законом порядку наявності обставин, що свідчать про порушення її прав. 
Отже, відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи чи охоронюваного законом інтересу, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Правильно встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції вказав на не доведеність права позивача на спірну земельну ділянку, фактично зробив висновок, що права позивача не порушені, однак, помилково зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими. 
Рішення не може бути скасоване лише з формальних підстав. 
За обставин цієї справи позивач не довела, що рішенням Красноїльської селищної ради від 20 квітня 2018 року № 41-12/18 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання ОСОБА_7 у власність земельної ділянки, кадастровий номер 7324555400:01:005:0243, площею 0,1463га порушується її право на виділення їй земельної ділянки, не підтвердили належними та допустимими доказами своє право саме на зазначену земельну ділянку. 
Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 23 жовтня 2025 року.

               Судді   І.Б. Перепелюк 

                                                                Н.К. Височанська 

                                                                І.М. Литвинюк