П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
19 листопада 2025 року                                                                                         м. Київ
Справа № 761/25674/22
Провадження №22-ц/824/15013/2025
 
Резолютивна частина постанови оголошена 19 листопада 2025 року
            Повний текст постанови складено 20 листопада 2025 року
 
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Желепи В.В.
 
сторони:           позивач                               ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 
відповідачі                          ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Чулієва Атаджана Абдуназаровича, Державне підприємстоа «СЕТАМ»
                                             
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року, ухваленого у складі судді Волошина В.О., -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2022 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чулієва А.А., ДП «СЕТАМ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О., ОСОБА_5 , Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, в якому, з урахуванням заяви сторони позивачів про зміну предмета позову, яка за своєю суттю є заявою про уточнення правильності зазначення реквізитів документів, вказаних у позовних вимогах просили суд:
-визнати недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом №469496 проведення електронних торгів від 12 березня 2020р. з реєстраційним номером лота 407300 з реалізації житлового будинку загальною площею 121 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , організатор торгів: ДП «СЕТАМ»;
-визнати недійсним Акт про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні №60920897 від 27 березня 2020р., складений приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чулієвим А.А. відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 12 березня 2020р. №469496 ДП «СЕТАМ», торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів, реєстраційний номер лота 407300;
-визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна – житлового будинку загальною площею 121 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з прилюдних торгів, серія та номер: 13768, виданий 02 квітня 2020р., видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О. та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51862156 від 02 квітня 2020р.
Позов обґрунтовано тим, з урахуванням заяви сторони позивачів про зміну підстав позову, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010р. за позивачами було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що складає 54/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Право власності на 46/100 частин зазначеного домоволодіння, що складає квартиру АДРЕСА_3 , вказаним судовим рішенням визнано за ОСОБА_6 та встановлено порядок користування земельною ділянкою.
В подальшому, 19 вересня 2012р. ОСОБА_6 подарувала належну їй частину будинку ОСОБА_7 , яка подарувала її 03 березня 2015р. відповідачу ОСОБА_3 .
З квітня 2015 р. відповідач ОСОБА_3 почав самочинне будівництво вказаного будинку, знісши частину споруд, які належали позивачам.
Позивачами зазначено, що відповідач здійснював будівництво без відповідних документів, що надають право на виконання будівельних робіт. Будинок побудований з порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм, оскільки побудований впритул до огорожі та встановленого ним же паркану та майже впритул до дерев`яного будинку позивачів. Висота та розміри самочинно збудованого будинку є такими, що майже повністю затіняють частину будинку позивачів та земельну ділянку, у зв`язку з чим порушуються освітлення (інсоляція) та аерація землі й частини будинку позивачів. Враховуючи технічний стан будинку позивачів, це може призвести до його повної руйнації.
За самочинне будівництво відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим, позивачі звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про знесення самочинного будівництва (справа №761/30109/15-ц). Під час розгляду цієї справи позивачам стало відомо, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. по справі №202/2465/17 за відповідачем 1 було визнано право власності на об`єкт самочинного будівництва – будинок АДРЕСА_4 , на підставі якого, за відповідачем  було зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок.
В подальшому рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. було скасовано, проте 03 серпня 2017р. за договорами купівлі-продажу номер 753 та номер 750, відповідач відчужив самочинно побудований житловий будинок іншому відповідачу, яка передала відповідачу цей будинок в іпотеку за договором іпотеки номер 756 від 03 серпня 2017 р.
Позивачі оскаржили вищезазначені договори купівлі-продажу та договір іпотеки у судовому порядку та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2022р. по справі №761/ 42671/18 було визнано недійсними вищезгадані договори купівлі-продажу та договір іпотеки.
 
Разом із тим, при подачі зазначеного судового рішення державному реєстратору позивачі дізнались, що за результатом проведення прилюдних торгів, які відбулись 12 березня 2020 р., відповідач  знову зареєстрував за собою право власності на вказаний будинок, внаслідок чого, з метою захисту порушених прав позивачі вимушені були звернутись до суду з вказаним позовом, оскільки вважають, що прилюдні торги, оформлені протоколом проведення прилюдних торгів №469496, актом відповідача приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Чулієва А.А. про проведення електронного аукціону та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів є недійсними на підставі положень ст.ст. 177, 178, 181, 182, 203, 215, 328, 331, 376 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 45, 49 Закону України «Про іпотеку».
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чулієва А.А., ДП «СЕТАМ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О., ОСОБА_5 , Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради, Міністерство юстиції України про визнання недійсними прилюдних торгів; визнання недійсним акту про проведення електронного аукціону; визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень – задовольнити частково.
Визнано недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом №469496 проведення електронних торгів від 12 березня 2020р. з реєстраційним номером лота 407300 з реалізації житлового будинку загальною площею 121 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , організатор торгів: Державне підприємство «СЕТАМ».
Визнано недійсним Акт про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні №60920897 від 27 березня 2020р., складений приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чулієвим Атаджаном Абдуназаровичем відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 12 березня 2020р. №469496 Державного підприємства «СЕТАМ», торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів, реєстраційний номер лота 407300.
Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна – будинку загальною площею 121 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з прилюдних торгів, серія та номер: 13768, виданий 02 квітня 2020р., видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51862156 від 02 квітня 2020р., яким було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 .
В решті позову – відмовлено.
Стягнуто із відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чулієва А.А. на користь кожного із позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір в розмірі по 992  грн. 40 коп., з кожного зазначеного відповідача.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що законодавець пов`язує саме із скасуванням документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав подальше поновлення прав особи, а тому враховуючи ту обставину, що вищезгадані договори купівлі-продажу та договір іпотеки були визнанні недійсними рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 р. по справі №761/42671/18, яке набрало законної сили (тому не породжують жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю), суд дійшов висновку, що позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51862156 від 02 квітня 2020р., яким було зареєстровано право власності відповідача 1 на будинок АДРЕСА_1 є обґрунтованою та також підлягає задоволенню.
При цьому суд критично оцінив доводи сторони відповідача ОСОБА_3 , що рішення суду у цій справі, у разі задоволення позовних вимог може порушити право на житло малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , оскільки, як встановлено судом вище, вказаний будинок є об`єктом самочинного будівництва, який не є і не може бути об`єктом права власності. 
Крім того, у матеріалах справи наявна відповідь Департаменту містобудування та архітектури від 20 червня 2017 р. за №055-10414, з якої вбачається, що у реєстрі адрес міста Києва відсутня адреса: АДРЕСА_1 . При цьому, належних та допустимих доказів того, що дитина фактично проживає за вказаною адресою стороною відповідача ОСОБА_3 не було надано до суду. Суд звертає увагу, що сам по собі факт реєстрації дитини за вказаною адресою не свідчить про те, що остання фактично проживає за цією адресою.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що факт самочинного будівництва, навіть встановлений документально, не є підставою для автоматичного визнання недійсним прилюдних торгів з реалізації об`єкту нерухомого майна.
Вказує, що на момент проведення торгів та видання акту на реалізацію майна спірний будинок було зареєстровано належним чином.
Також вказує, що суд не надав оцінки тому, шо торги були проведені не з ініціативи самого ОСОБА_3 а в межах виконавчого провадження.
Зазначає, що позивачі не були учасниками прилюдних торгів та закон не передбачає, що співвласник інших частини майна має право скасовувати прилюдні торги через незадоволення правовими наслідками для себе.
Вказує, що за вказаною адресою зареєстровані неповнолітні діти  і в разі задоволення позову це може порушити їх право на житло.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Тітова О.О. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на її необґрунтованість 
В судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Мороз О.О. підримав доводи апеляційної скарги.
ОСОБА_1 та її представник адвокат Тітова О.О. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду. 
Представник Міністерства юстиції України Рєпкін Н.І. посилався на розсуд суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу,  колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010р. по справі №2-47/10, яке набрало законної сили, серед іншого, було вирішено: «…Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 23,8 кв. м., яка складається з коридору – 4,0 кв.м., ванної – 4,5 кв.м., кухні – 7,5 кв.м., житлової кімнати – 12,6 кв.м., житлової кімнати – 11,2 кв. м. (літ. «А» (2-5) та (2-4) технічного паспорта), та господарські будівлі та споруди: сарай (літ. «Б» технічного паспорта), гараж (літ. «Д» технічного паспорту), а також огорожі: металеву хвіртку, металеві ворота та дерев`яну огорожу з виходом та виїздом на АДРЕСА_1 , сітку з залізними та азбестовими стовпчиками, що поділяє домоволодіння АДРЕСА_1 , огорожу з металевими стовпчиками з сусіднім будинком АДРЕСА_5 , що складає 54/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_6 , та господарські будівлі і споруди: сарай (літ. «Е» технічного паспорта), вбиральня (літ. «Г» технічного паспорта), а також огорожу: дерев`яні хвіртку, ворота та огорожу з виходом та виїздом на АДРЕСА_1 , що складає 46/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .
Поділити домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі, виділивши у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 54/100 частину житлового будинку, загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 23,8 кв. м., яка складається з коридору – 4,0 кв.м., ванної – 4,5 кв.м., кухні – 7,5 кв.м., житлової кімнати – 12,6 кв.м., житлової кімнати – 11,2 кв. м. (літ. «А» (2-5) та (2-4) технічного паспорта), та господарські будівлі та споруди: сарай (літ. «Б» технічного паспорта), гараж (літ. «Д» технічного паспорту), а також огорожі: металеву хвіртку, металеві ворота та дерев`яну огорожу з виходом та виїздом на АДРЕСА_1 , сітку з залізними та азбестовими стовпчиками, що поділяє домоволодіння АДРЕСА_1 , огорожу з металевими стовпчиками з сусіднім будинком АДРЕСА_5 .
Поділити домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі, виділивши у власність ОСОБА_6 46/100 частину житлового будинку, загальною площею 38,8 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., яка складається з тамбуру – 3,1 кв. м., кухні – 7,3 кв.м., житлової кімнати – 16,6 кв.м., житлової кімнати – 11,8 кв. м., та господарські будівлі і споруди: сарай (літ. «Е» технічного паспорта), вбиральня (літ. «Г» технічного паспорта), а також огорожу: дерев`яні хвіртку, ворота та огорожу з виходом та виїздом на АДРЕСА_1 .
Встановлено між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 порядок користування земельною ділянкою загальною площею 855,3 кв.м., виділивши у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користування земельну ділянку розміром 380,25 кв.м., а ОСОБА_6 – 475,05 кв.м.».
20 липня 2012р. на підставі зазначеного судового рішення за позивачами було зареєстровано право спільної сумісної власності на 54/100 частину будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав із КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» (номер запису: 3716, в книзі: д. 264-60).
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 подарувала 46/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 за договором дарування від 19 вересня 2012р., нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., реєстровий №8637 ОСОБА_9 , яка, в свою чергу за договором дарування від 03 березня 2015р., серія та номер 223, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В. подарувала зазначену частину домоволодіння відповідачу ОСОБА_3 .
Перевіркою Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві встановлено, що на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 розпочато будівництво без документів дозвільного характеру, які б давали право на виконання будівельних робіт що підтверджується актом від 04 серпня 2015р.. На підставі вказаного акту в цей же день відповідачу 1 внесений припис про зупинення будівельних робіт. 04 серпня 2015р. відносно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 34 КУпАП. Аналогічні акти складались 20 серпня 2016р., 23 жовтня 2015р. та 24 грудня 2015р.
Листом від 27 серпня 2015р. Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві повідомив, що дозволу на виконання будівельних та підготовчих робіт на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 не надавалося, документи про надання дозволу не реєструвалися.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. по справі №202/2465/17 за відповідачем 1 було визнано право власності на будинок загальною площею 121,0 кв.м., житловою площею 71,7 кв.м., літ. В, який складається з: 1 - коридор, площею 15,5 кв.м., 2 - кухня-їдальня, площею 23,2 кв.м., 3 - гардеробна, площею 6,5 кв.м., 4 - житлова, площею 23,7 кв.м, 5 - житлова площею 31,5 кв.м., 6 - житлова, площею 16,5 кв.м., 7 - санвузол, площею 4,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі зазначеного рішення суду 19 травня 2017 р. державний реєстратор Київської філії комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Мироненко Д.О. зареєстрував за відповідачем 1 право власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 121,00 кв.м. на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 3530146 від 22 травня 2017 р.
Разом із тим, як вбачається із листа Департаменту містобудування та архітектури від 20 червня 2017р. за №055-10414, у реєстрі адрес міста Києва відсутня адреса: АДРЕСА_1 .
03 серпня 2017 р. між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 були укладені два договори купівлі-продажу від 03 серпня 2017р., посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровані в реєстрі за №№ 753 та 750. За умовами договорів відповідач ОСОБА_4 набула право власності на житловий будинок, загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - по 1/2 частині за кожним договором. На підставі вказаних договорів приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., як державним реєстратором, до Державного реєстру речових прав внесена інформація про реєстрацію права власності за відповідачем 2 на 1/2 частину зазначеного будинку - відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36453784 від 03 серпня 2017р., та 1/2 частину зазначеного будинку - відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36453092 від 03 серпня 2017 р.
Того ж дня, між відповідачем ОСОБА_3 (Іпотекодержатель) та відповідачем ОСОБА_4 (Іпотекодавець) був укладений договір іпотеки за умовами якого відповідач ОСОБА_4 передала в іпотеку відповідачу ОСОБА_3 житловий будинок, загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення повного виконання зобов`язання - повернення позики в розмірі 150000,00 грн.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 р. заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017 р. у справі № 202/2465/17 скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку.
Ухвалою від 28 листопада 2017 р. Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська передав справу за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, який ухвалою від 04 грудня 2019р., яка набрала законної сили, залишив позов ОСОБА_3 без розгляду.
27 січня 2022 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/42671/18, яке набрало законної сили, було вирішено: «Визнати недійсним договір купівлі-продажу частину житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 03.08.2017 року, серія та номер 753, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Ганною Олегівною укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 36453784 від 03.08.2017 року про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на частину житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», номер запису про право власності 21706878.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 03.08.2017, серія та номер 750, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Ганною Олегівною, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 36453092 від 03.08.2017 року про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на частину житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», номер запису про право власності 21706432.
Визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 03.08.2017 року, серії та номер 756, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Ганною Олегівною укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 36455023 від 03.08.2017 року про реєстрацію іпотеки, номер запису про право на іпотеку 21708257.
Припинити право власності ОСОБА_4 на житловий будинок загальною площею 121 кв.м., житловою площею 71,7 кв.м., опис літера В, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .».
При цьому, 01 листопада 2022 р. позивачі отримали відмову у проведенні реєстраційних дій на виконання вимог рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 р., оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право власності на спірний житловий будинок, відомості про який відсутні в поданому рішенні суду.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 жовтня 2022р. житловий будинок опис літера В по АДРЕСА_1 , який є об`єктом самочинного будівництва, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 13768, виданий 02 квітня 2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Чигріним А.О.
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідач ОСОБА_3 звернувся до відповідача приватного виконавця Чулієва А.А. про примусове стягнення боргу з відповідача ОСОБА_4 за договором позики від 03 серпня 2017р., яка була забезпечена договором іпотеки житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 03 серпня 2017р., серія та номер 756.
Приватним виконавцем 19 грудня 2019 р. було відкрито виконавче провадження №60920897 та накладено арешт на житловий будинок загальною площею 121 кв.м., житловою площею 71,7 кв.м., опис літера В, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
12 березня 2020р. відбулися електронні торги з реалізації житлового будинку опис літера В по АДРЕСА_1 . Організатор торгів – ДП «Сетам», продавець – приватний виконавець Чулієв А.А. Стартова ціна продажу – 1734200,00 грн., розмір забезпечених вимог іпотекодержателя – 150000,00 грн., сума коштів, що підлягала стягненню за виконавчим документом – 157500,00 грн.
Торги не відбулися з причин відсутності учасників, про що складено протокол №469496.
За заявою відповідача ОСОБА_3 від 20 березня 2020р. предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, було придбано останнім, який перерахував кошти у сумі 1426700,00 грн, про що 27 березня 2020 р. приватним виконавцем було складено Акт про реалізацію предмета іпотеки.
На підставі вказаного Акту відповідачу ОСОБА_3 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. 02 квітня 2020р. було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, які не відбулися, серія та номер 13768.
02 квітня 2020р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про припинення іпотеки на підставі заяви відповідача ОСОБА_3 , серія та номер 13769, індексний номер 51862419, виданий 02 квітня 2020р. та внесеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О.
Звертаючись до суду із вказаним позовом та у судовому засіданні сторона позивача наголошувала, що на час проведення електронних торгів з реалізації (2020р.), житловий будинок загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 був об`єктом самочинного будівництва, оскільки рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. №202/2465/17, яке стало підставою для реєстрації за відповідачем ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, було скасоване, договори купівлі-продажу від 03 серпня 2017р., на підставі яких за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на спірний будинок та договір іпотеки спірного будинку, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , були визнані судом недійсними, а в реєстрі адрес міста Києва відсутня вказана адреса ( АДРЕСА_1 ). Відтак, на переконання позивачів, житловий будинок опис літера В по АДРЕСА_1 – є самочинним будівництвом, яке не може бути об`єктом цивільних прав і відповідно об`єктом реалізації на прилюдних торгах.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Статтею 129-1 Конституції України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, лише власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 177 ЦК України, передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
 
Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі.
За змістом положень ст. ст. 181, 182 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим, без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Статтею 331 ЦК України, передбачені підстави набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва, зокрема:
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Частиною 2 наведеної норми передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29 вересня 2016р., реалізація майна здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або аукціонів за фіксованою ціною стосовно арештованого майна, заставленого майна, предмету іпотеки.
Не може бути об`єктом реалізації нерухоме майно, вилучене з цивільного обороту.
Акт про проведений електронний аукціон є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.
У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронного аукціону, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведений електронний аукціон.
Велика Палата Верховного Суду у п. 7.1.19 постанови від 25 травня 2021р. у справі №923/971/19 дотримується позиції, що реалізація цього права оформлюється протоколом, сформованим за результатами електронних торгів, що не відбулися, копія якого надсилається іпотекодержателю організатором торгів протягом трьох робочих днів (абзаци восьмий, шістнадцятий пункту 2 розділу VІІ Порядку реалізації арештованого майна). Такі дії організатора торгів можна вважати публічною офертою до укладення правочину з відчуження предмета іпотеки шляхом заліку забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу з публічних торгів предмета іпотеки. Надіслання іпотекодержателем державному (приватному) виконавцю упродовж десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, заяви про залишення за собою предмета іпотеки із заліком забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу предмета іпотеки на відповідних торгах, що не відбулися, є прийняттям такої публічної оферти, а складання державним (приватним) виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки та підписання його іпотекодержателем підтверджує волевиявлення іпотекодержателя на перехід до нього права власності на предмет іпотеки за наслідком укладення такого правочину. Отже, таке правове регулювання є диспозитивним, воно залежить від волевиявлення іпотекодержателя на кожному з етапів проведення публічних торгів, які не відбулися внаслідок відсутності покупців. А продаж майна з публічних торгів має ознаки правочину з відчуження майна боржника у процедурі виконання судового рішення. За змістом частини четвертої статті 45 Закону України «По іпотеку» вбачаються два випадки, коли прилюдні торги визнаються такими, що не відбулися: 1) якщо жоден учасник не зареєструвався; 2) у разі якщо предмет іпотеки не був проданий. У випадку визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися в іпотекодержателя настають права й обов`язки, передбачені положеннями ст. 49 вказаного Закону.
Так, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» визначено право іпотекодержателя та інших кредиторів відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна.
Реалізація цього права оформлюється протоколом, сформованим за результатами електронних торгів, що не відбулися копія якого надсилається іпотекодержателю організатором торгів протягом трьох робочих днів. Такі дії організатора торгів можна вважати публічною офертою до укладення правочину з відчуження предмета іпотеки шляхом заліку забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу з публічних торгів предмета іпотеки. Надіслання іпотекодержателем державному (приватному) виконавцю упродовж десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, заяви про залишення за собою предмета іпотеки із заліком забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу предмета іпотеки на відповідних торгах, що не відбулися, є прийняттям такої публічної оферти, а складання державним (приватним) виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки та підписання його іпотекодержателем підтверджує волевиявлення іпотекодержателя на перехід до нього права власності на предмет іпотеки за наслідком укладення такого правочину. Отже, таке правове регулювання є диспозитивним, воно залежить від волевиявлення іпотекодержателя на кожному з етапів проведення публічних торгів, які не відбулися, внаслідок відсутності покупців. А продаж майна з публічних торгів має ознаки правочину з відчуження майна боржника.
Згідно зі ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним: правочин. що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5-6 ст. 203 ЦК України.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 215-216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, а також зазначено, що суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує і визнання угод недійсними, і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту і угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених ст. 203 ЦК саме на момент вчинення правочину, згідно з якою, як зазначалося вище, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.
Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Аналіз змісту зазначених постанов Верховного Суду дає підстави стверджувати, що преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17, зазначено що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Так дійсно заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. по справі №202/2465/17 за відповідачем 1 було визнано право власності на будинок загальною площею 121,0 кв.м., житловою площею 71,7 кв.м., літ. В, який складається з: 1 - коридор, площею 15,5 кв.м., 2 - кухня-їдальня, площею 23,2 кв.м., 3 - гардеробна, площею 6,5 кв.м., 4 - житлова, площею 23,7 кв.м, 5 - житлова площею 31,5 кв.м., 6 - житлова, площею 16,5 кв.м., 7 - санвузол, площею 4,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі зазначеного рішення суду 19 травня 2017 р. державний реєстратор Київської філії комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Мироненко Д.О. зареєстрував за відповідачем 1 право власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 121,00 кв.м. на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 3530146 від 22 травня 2017 р.
Разом з тим, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017р. заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. у справі № 202/2465/17 скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку та ухвалою від 28 листопада 2017 р. Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська передав справу за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, який ухвалою від 04 грудня 2019 р., яка набрала законної сили, залишив позов відповідача 1 без розгляду, таким чином усі дії які були вчиненні на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017 року є незаконними та підлягають скасуванню.
Таким чином, оскільки усі дії які були вчинені на підставі рішення Індустріалтьного суду м. Дніпра є незаконними, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року у справі №761/42671/18, яке набрало законної сили, було вирішено: «Визнано недійсним договір купівлі-продажу частину житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 03.08.2017 року, серія та номер 753, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Ганною Олегівною укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 36453784 від 03.08.2017 року про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на частину житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», номер запису про право власності 21706878.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 03.08.2017, серія та номер 750, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Ганною Олегівною, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 36453092 від 03.08.2017 року про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на частину житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», номер запису про право власності 21706432.
Визнано недійсним договір іпотеки житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 03.08.2017 року, серії та номер 756, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Ганною Олегівною укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 36455023 від 03.08.2017 року про реєстрацію іпотеки, номер запису про право на іпотеку 21708257.
Припинено право власності ОСОБА_4 на житловий будинок загальною площею 121 кв.м., житловою площею 71,7 кв.м., опис літера В, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .».
Отже, судовим рішенням було припинено право власності ОСОБА_3 на право власності на житлове приміщення, договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також іпотечний договір який було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Оскільки, майно житловий будинок загальною площею 121 кв.м., житловою площею 71,7 кв.м., опис літера В, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 було реалізоване на підставі того, що воно було звернено на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору який було визнано недійсним судовим рішенням реалізація такого майна на прилюдних торгах є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки його незаконність встановлення рішеннями суду та має преюдиційне значення для вирішення спору по суті.
Таким чином враховую викладене доводи апеляційної скарги про те, що факт самочинного будівництва, навіть встановлений документально, не є підставою для автоматичного визнання недійсним прилюдних торгів з реалізації об`єкту нерухомого майна а також про те, що на момент проведення торгів та видання акту на реалізацію майна спірний будинок було зареєстровано належним чином є необґрунтованими, оскільки рішеннями суду було встановлено незаконність реєстрації такого майна та укладення договорів купівлі-продажу.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки тому, шо торги були проведені не з ініціативи самого ОСОБА_3 а в межах виконавчого провадження, є необґрунтованими, оскільки незалежно від ініціатора проведення прилюдних торгів, на них було реалізовано майно яке не було зареєстровано належним чином а тому такі торги підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПКУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до матеріалів справи рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010р. за позивачами було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що складає 54/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Право власності на 46/100 частин зазначеного домоволодіння, що складає квартиру АДРЕСА_3 , вказаним судовим рішенням визнано за ОСОБА_6 та встановлено порядок користування земельною ділянкою.
Таким чином між позивачами та ОСОБА_3 встановлено порядок користування будинком та земельною ділянкою.
Разом з тим, самочинне будівництво може призвести до порушення встановленого рішенням суду порядку користування земельною ділянкою, а тому самочинне будівництво та узаконення такого будівництва порушує суспільний інтерес та права позивачів у вказаній справі а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 
Доводи апеляційної скарги про те, що за вказаною адресою зареєстровані неповнолітні діти  і в разі задоволення позову це може порушити їх право на житло, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції надано обґрунтований висновок, щодо вказаних обставин, доказів які спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині надано не було, зокрема не було надано належних доказів постійного проживання дитини у вказаному об`єкті самочинного будівництва.
Також апеляційний суд наголошує, що спірна будівля є об`єктом самочинного будівництва та у суду відсутні підстави вважати даний об`єкт придатним для експлуатації та проживання, невідомо чи були дотримані будівельні норми під час будівництва та чи вказаний об`єкт є безпечним як для мешканців та оточуючих, таким чином проживання у вказаному об`єкті неповнолітньої особи може загрожувати її життю та здоров`ю та призвести до негативних та непоправних наслідків. 
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових  витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач                                                                              А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                      О. І. Шкоріна