ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7188/25 Справа № 947/33649/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федотова В. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 вересня 2025 року                                                        м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_1  про стягнення інфляційних витрат та 3% річних,
- за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», 
на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровськавід 14 квітня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
18.10.2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_1  про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.
В якому позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 інфляційні втрати, які складають 118 842,59 грн., 3% річних – 48 959 грн.
У грудні 2024 року Київський районний суд м. Одеси направив за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вищевказану позовну заяву.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровськавід 14 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_1  про стягнення інфляційних витрат та 3% річних відмовлено.
Судові витрати по справі покладено на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс».

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
29.05.2025 рокувід Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс»надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровськавід 14 квітня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Проте, рішення про стягнення заборгованості не виконується відповідачами у зв`язку із чим, Товариством з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» подано позовну заяву про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. 

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.84).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2009 року у справі 2-4839/09 позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» Дікалової О.В. та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 543 493,69 грн. було задоволено та вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 3).
08.04.2020 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено ухвалу про заміну сторони стягувача з ВАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (нова назва – ТОВ «Він Фінанс») (а.с. 3).
Представником позивача зроблено розрахунок інфляційних збитків та 3% річних за період невиконання рішення суду, тобто з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, відповідно до якого інфляційні втрати складають 118 842,59 грн., 3 % річних – 48 959 грн. (а.с. 4).
Суд зазначає, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, що ТОВ «Він Фінанс» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не пред`явило.

Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Згідно із вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи викладені в апеляційній скарзі спростовуються тим, що ТОВ «Він Фінанс» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) до відповідачів  ОСОБА_1  та ОСОБА_1  не пред`явило.

Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2022 року, справа 285/3536/20 провадження 61-261св22, зазначив, що приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

При таких обставинах висновки суду першої інстанції про відсутність доказів для задоволення позовних вимог логічні та підтверджені матеріалами справи. 

Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» залишити без задоволення.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровськавід 14 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення виготовлено 09.09.2025 року.

       Судді: