Справа № 309/170/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       26 серпня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі в розгляді справи, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 серпня 2023 року, повний текст якого складено 04 вересня 2023 року, ухвалене суддею Орос Я.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до Хустської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування
встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до Хустської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.
Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 з матір`ю проживали у належному їй будинку АДРЕСА_1 . 06.06.1976 ОСОБА_3 одружилась з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивачкою заведено спадкову справу після смерті матері і подано заяву про прийняття спадщини, але спадщину вона оформити не змогла через відсутність у неї правовстановлюючого документу на будинок.
Житловий будинок АДРЕСА_1 належав матері позивачки ОСОБА_3 згідно рішення виконкому Боронявської сільської ради №19 від 15.04.1999, але свідоцтва про право власності на будинок позивачка ОСОБА_2 знайти не може.
Враховуючи те, що на спадкове майно не має правовстановлюючого документу, то відповідно нотаріус не може оформити їй право на спадщину.
У відповідності до вимог чинного законодавства для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, який підтверджує право власності на майно та його реєстрацію.
Внаслідок вищевикладених обставин позивачка змушена звертатися до суду позовною заявою про визнання права власності у порядку спадкування.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 24 серпня 2023 року, повний текст якого складено 04 вересня 2023 року, позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканкою АДРЕСА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд вказав, що виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Оскільки, право власності на житловий будинок було набуто спадкодавцем ще у 1999 році, однак відповідні оригінали правовстановлюючих документів відсутні, така не є самочинним будівництвом, на будинок виготовлено технічний паспорт, то такий входив до складу спадщини за померлою ОСОБА_3 .
Суд дійшов до висновку, що позивачка прийняла спадщину за померлою ОСОБА_3 у силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням  ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі в розгляді справи, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
       Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки судом не з`ясовано всіх істотних обставин справи.
       Вказує, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя, а саме 15.11.1996 залишила заповіт, яким заповіла все належне їй майно своєму чоловіку ОСОБА_5 20.05.1999 Хустською державною нотаріальною конторою Олексію Л.Д. видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок  АДРЕСА_1 і такий було зареєстровано за ОСОБА_5 в цілому 05.11.1999.
        ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час смерті з ним проживав його син (батько апелянта), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який після смерті батька спадщину не оформив, однак в силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що фактично прийняв спадщину.
        ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 внаслідок тяжкої хвороби. Після смерті батька, апелянт, як єдиний його син, подав заяву про прийняття спадщини за законом, однак нотаріус повідомив його, що спадкове майно прийнято ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного ним рішення.
       Таким чином, апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції порушує його права як законного спадкоємця після смерті свого батька.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились. 
ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі в розгляді справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Подану ним апеляційну скаргу підтримує та просить задоволити.
       Відповідач Хустська міська рада подала через підсистему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника.
Інших заяв чи клопотань до суду не надходило.
Позивач ОСОБА_2 повідомлена шляхом надсилання їй поштовими засобами зв`язку судової повістки, яка повернулася з відміткою про вручення 15.04.2025.
У зв`язку з тим, що сторони по справі не з`явились, однак такі були повідомлені про судове засідання належним чином, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то таку слід вирішити по суті.
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 8).
ОСОБА_2 з матір`ю проживали у належному їй будинку АДРЕСА_1 .
06.06.1979 ОСОБА_3 одружилась з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а .с. 9).
Згідно довідки №522/02-22 старости Боронявського старостинського округу громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , провела поховання брата ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 за власний кошт.
Житловий будинок АДРЕСА_1 належав матері позивачки ОСОБА_3 згідно рішення виконкому Боронявської сільської ради № 19 від 15.04.1999 (а. с. 10).
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.01.2022.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є сином померлого ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно серії НОМЕР_2 від 04.01.2018.
Свідоцтвом про право на спадщину від 20.05.1999 серії АВА №037698 зареєстрованого в реєстрі під №4576 посвідченого приватним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю., посвідчено факт прийняття спадкового майна за померлою ОСОБА_3 , спадщину прийняв за нею її чоловік – ОСОБА_5 , яка складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №1299 Хустького ДПТІ від 25.11.2021 підтверджується, що станом на 31.12.2012 за адресою АДРЕСА_1 майно зареєстровано за ОСОБА_5 в цілому.
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 16.10.2023 у справі №309/4060/23 встановлено факт, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно спадкодавця ОСОБА_3 , видане Хустською державною нотаріальною конторою 20.05.1999 на ім`я ОСОБА_4 , зареєстроване в реєстрі за №4576, належить ОСОБА_5 .

       Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Згідно зі статтею 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до статті 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені
у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
       
       З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_1 .
       Позов мотивувала тим, що в неї відсутній правовстановлюючий документ на даний будинок, а тому позивачка не може оформити спадок за померлим батьком.
       Суд першої інстанції задовольнив позов та мотивував своє рішення тим, що оскільки батьки позивачки та брат померли, у останньої відсутній документ на будинок, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця прав на спадщину, то позов останньої – мотивований та підлягає задоволенню.
       Однак, судом першої інстанції не врахованого того, що у померлого брата позивачки народився син ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_8 , який, як особа, яка не була залучена до розгляду справи, подав апеляційну скаргу на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 серпня 2023 року, повний текст якого складено 04 вересня 2023 року.
       З долучених до матеріалів скарги документів вбачається, що його бабуся, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя, а саме 15.11.1996 залишила заповіт.
Свідоцтвом про право на спадщину від 20.05.1999 серії АВА №037698 зареєстрованого в реєстрі під №4576 посвідченого приватним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю., посвідчено факт прийняття спадкового майна за померлою ОСОБА_3 , спадщину прийняв за нею її чоловік – ОСОБА_5 , яка складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
       Тобто, спадщину за померлою матір`ю прийняв її чоловік – ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім цього, рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 16.10.2023 у справі №309/4060/23 встановлено факт, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно спадкодавця ОСОБА_3 , видане Хустською державною нотаріальною конторою 20.05.1999 на ім`я ОСОБА_4 , зареєстроване в реєстрі за №4576, належить ОСОБА_5 . Рішення набуло законної сили 16.11.2023.
       На час смерті з ним проживав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є батьком апелянта – ОСОБА_1 .
Правовстановлюючих документів щодо будинку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_6 немає, однак такий прийняв спадщину фактично вступивши у володіння майном.
Так, на момент смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не було прийнято ЦК України, а тому ще діяли норми ЦК УРСР 1963 року.
Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (частина 1 статті 549 ЦК УРСР).
       З вищезазначеного слідує, що право на спадщину за померлим ОСОБА_5 , мав його син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який фактично прийняв таку спадщину у силу приписів ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР бо проживав із спадкодавцем.
       Щодо тверджень позивачки ОСОБА_2 , що така проживала з матір`ю і її чоловіком на момент їх смерті, то таке слід поставити під сумнів, оскільки в останньої наявна посвідка на постійне проживання на території України видане 03.05.2017 та в такої наявне російське громадянство. Штамп з зареєстрованим місцем проживанням за адресою: АДРЕСА_2 , а спадкове майно знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , тому відсутні підстави вважати, що така проживала з матір`ю на момент її смерті та вітчимом ОСОБА_5 , і що прийняла спадщину фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном. 
       Серед іншого, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується доданим до апеляційної скарги свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
       В ОСОБА_6 є син ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_8 , який має право на спадщину за своїм померлим батьком.
       Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо задоволення позовних вимог, оскільки судом не було встановлено всього кола спадкоємців за померлим ОСОБА_5 , а також не звернув увагу, що позивачка ОСОБА_7 не може успадкувати майно за своїми батьками у частці 1/1, оскільки крім неї є ще один спадкоємець – ОСОБА_1 .
       Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у силу статті 376 ЦПК України, як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням всіх істотних обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

       Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд
ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі в розгляді справи, задовольнити.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 серпня 2023 року, скасувати та ухвалити в даній справі нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову до Хустської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.
Стягнути із  ОСОБА_2 , РНОКПП:  НОМЕР_3  на користь  ОСОБА_1 , РНОКПП:  НОМЕР_4 , судові витрати у розмірі 1 610,40 гривень судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач: 

       Судді