ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року	Львів	Справа № 380/2904/25 пров. № А/857/18775/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Кузьмича С. М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року в справі № 380/2904/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції – Костецький Н.В.,
час ухвалення рішення – 10 квітня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – 10 квітня 2025 року,

                                                              ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), в якому просив:
визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, на підставі його заяви від 26.11.2024 та оформлену протоколом №61, згідно Повідомлення Відповідача від 13.12.2024 № 3788/в;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на підставі його заяви (Додаток 4 до Порядку, в редакції Постанови КМУ від 16 серпня 2024 року № 930) від 26.11.2024 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною відмову Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, на підставі його заяви від 26.11.2024 та оформлену протоколом №61, згідно Повідомлення від 13.12.2024 № 3788/в.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на підставі його заяви від 26.11.2024 року.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що п. 13 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає утримання військовозобов`язаним одного із своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи, а не здійснення догляду за такими особами. Поняття «утримання» та «здійснення постійного догляду» за одним із своїх батьків не є тотожними. Довідка від лікаря, яка видана Атлантичним багатопрофільним госпіталем послуг охорони здоров`я в штатах Меріленд та Делавер від 04.011.2024, яку позивач ОСОБА_1 додає до позову не є доказом та не свідчить про неможливість утримання дочкою ОСОБА_2 своєї матері ОСОБА_3 . Отже, ОСОБА_4 має однаковий обов`язок, як її брат ОСОБА_1 , щодо утримування своєї матері ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, даний обов`язок закріплено у ст. 51 Конституції України. При чому для виконання даного обов`язку не являється перешкодою її перебування чи проживання за кордоном, оскільки мова йдеться про факт утримання особи з інвалідністю, а не здійснення догляду за такою особою.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якій просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою від 26.11.2024 року, в якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку із доглядом за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. До заяви позивач долучив копії документів на підтвердження наявності підстав для отримання відстрочки від призову. 
Так, позивачем до заяви від 26.11.2024 про надання відстрочки було долучено наступні документи: копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській обл21.06.1999 року; копія Картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ; копія Свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого Лагодівською сільською радою Перемишлянського р-ну Львівської обл14.05.1983 року; копія паспорта громадянина України ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , виданого Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 21.06.1999 року; копія Картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_3 ; копія Довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №312686, виданої КЗОЗ «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Міжрайонна спеціалізована кардіологічна МСЕК №2 19.06.2019 року; копія паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого Франківськимс РВ ЛМУ УМВС України у Львівській обл25.01.2002 року; копія Картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 ; копія Свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 , виданого Лагодівською сільською радою Перемишлянського р-ну Львівської обл19.03.1982 року; копія Свідоцтва про одруження ОСОБА_2 серїї НОМЕР_6 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому 30.09.2000 року; копія Довідки від лікаря, виданої Атлантичним багатопрофільним госпіталем штату Меріленд від 04.11.2024 року з перекладом, засвідченим Бюро перекладів «Рішельє» 07.11.2024 року; копія повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00047640328 від 24.10.2024 року; копія повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00047977964 від 14.11.2024 року; копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_7 , виданого Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_5 17.04.2019 року; Витяг з Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», про оновлення облікових даних за допомогою застосунку «Резерві»; Заява ОСОБА_3 (Додаток 15 до Порядку) від 26.11.2024 року (справжність підпису ОСОБА_3 засвідчено Юрчук І.А., приватним нотаріусом ЛМНО 26.11.2024 року за реєстровим №4129) (нотаріально посвідчена копія).
Факт долучення позивачем вказаних документів до заяви від 26.11.2024 та направлення їх відповідачу підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист №7905300067709 від 26.11.2024.
Повідомленням від 13.12.2024 №3788/в ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивача, що протоколом № 61 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомляє, що він підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причина відмови: згідно відомостей в реєстрі актів цивільного стану громадян, встановлено, що у особи з інвалідністю наявна особа першого ступеня споріднення, а саме сестра військовозобов`язаного - ОСОБА_6 , не долучено документів щодо неможливості здійснення догляду такою особою за особою з інвалідністю, не долучено документів щодо відношення її до військової служби.
Позивач, вважаючи протиправною відповідача у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, звернувся з цим позовом до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 17 та 65 Конституції України установлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Цей конституційний обов`язок реалізується через проходження громадянами України військової служби відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб.
На даний час строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Одночасно із введенням воєнного стану, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 "Про загальну мобілізацію" (далі - Указ № 65/2022), затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом (строк проведення загальної мобілізації продовжено з 25 травня 2022 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 342/2022 від 17 травня 2022 року, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2264-IX, а надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.93 № 3543-XII (тут і далі, в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону № 3543-XII визначені категорії військовозобов`язаних які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Зокрема, згідно пункту 13 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). 
У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (частина 7 статті 23 Закону № 3543-XII).
Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі – Порядок 560, в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин)
За змістом пунктів 56 -60 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Пунктом 58-1 Порядку № 560 передбачено, що військовозобов`язані, які відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, зазначають у заяві (додаток 4) про відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, а за умови наявності кількох військовозобов`язаних - додають заяву особи з інвалідністю I або II групи за формою згідно з додатком 15, в якій зазначається прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку особа з інвалідністю обирає для здійснення свого утримання.
Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.
Додатком 5 до Порядку № 560 передбачено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Так, документами, що підтверджують право на відстрочку, згідно Переліку для осіб які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі) є: 
для батьків військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи або батьків дружини (чоловіка) військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи - один із таких документів, що підтверджує інвалідність: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”, “Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю”, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; заява за формою згідно з додатком 15 (у разі потреби) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку вона обирає для здійснення свого утримання;
для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про народження);
для військовозобов`язаного, який має одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про народження дружини (чоловіка) та свідоцтво про шлюб);
для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - один із таких документів, що підтверджує неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або документ, що підтверджує перебування під арештом (крім домашнього арешту), або відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.
Отже, колегія апеляційного суду наголошує, що наведеними вище положеннями для військовозобов`язаних, які претендують на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII, передбачено обов`язок подання до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки один із документів, що підтверджує інвалідність I чи II групи батьків військовозобов`язаного або батьків дружини (чоловіка) військовозобов`язаного (далі - батьків), документів, що підтверджують родинні зв`язки, і документів на підтвердження відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати.
Таким чином, першою умовою є наявність одного з батьків з І або II групою інвалідності.
При цьому, у випадку наявності в батьків інших осіб, які не є військовозобов`язаними та які відповідно до закону зобов`язані їх утримувати, військовозобов`язаний повинен подати документи, що підтверджують неможливість цих інших осіб утримувати батьків військовозобов`язаного. В разі підтвердження такої обставини, варто констатувати про відсутність невійськовозобов`язаних осіб які можуть здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи.
Отже другою умовою є факт доведення відсутності невійськовозобов`язаних осіб, які відповідно до закону зобов`язані утримувати таких батьків.
У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Повертаючись до обставин розглядуваної справи, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 подав заяву про надання відстрочки на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 частини 1 пункту 13 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки його матір – ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00047640328 ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , про що 14 травня 1983 здійснено актовий запис №9.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №312686, ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що право на відстрочку у випадку позивача, також пов`язане з відсутністю в його матері інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати.
Колегія суддів підкреслює, що в силу приписів частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апеляційний суд зазначає, що саме районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.
Суд зауважує, що підставою для відмови в наданні відстрочки, відповідно до Повідомленням від 13.12.2024 №3788/в ІНФОРМАЦІЯ_4 , є: згідно відомостей в реєстрі актів цивільного стану громадян, встановлено, що у особи з інвалідністю наявна особа першого ступеня споріднення, а саме сестра військовозобов`язаного - ОСОБА_5 , не долучено документів щодо неможливості здійснення догляду такою особою за особою з інвалідністю, не долучено документів щодо відношення її до військової служби.
Інших причин відповідач, в межах судового розгляду, не наводить.
У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що сестра ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно даних АІТС «Оберіг» не є військовозобов`язаною.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при наданні відстрочки згідно пункту 13 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII, варто вказати про реальну відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними, які фактично могли б здійснювати догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (інвалідність, потреба постійного догляду, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі), то така особа відсутня у розумінні приписів 13 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що факт неможливості здійснення сестрою позивача ОСОБА_7 догляду за матір`ю ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю, підтверджується долученою до заяви позивача довідкою від 04.11.2024 лікаря Атлантичного багатопрофільного госпіталю (послуги охорони здоров`я в штатах Меріленд та Делавер) разом із перекладом на українську мову. 
Відповідно до вказаної довідки, доктор ОСОБА_8 підтверджує, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку із захворюванням, потребує стороннього догляду і не може переносити авіаперельоти, які тривають більше двох годин; може бути непрацездатною та обмеженою у фізичній активності до повного одужання. Пацієнтці призначені подальші медичні обстеження та діагностичні тести для розробки належного плану лікування; потрібно регулярні контрольні візити для моніторингу стану пацієнтки. 
Таким чином, подані позивачем документи підтверджують неможливість здійснення сестрою позивача ОСОБА_7 , як особою першого ступеня споріднення, догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, оскільки вона перебуває за межами України та за станом здоров`я не може здійснювати такий догляд.
Судова колегія зауважує, що відповідно до чинного законодавства, обов`язок утримання та догляду за особами, що потребують допомоги, переважно покладається на членів сім`ї та близьких родичів. Водночас неможливість здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує, повинна бути реальною та заснована на об`єктивних критеріях (зокрема, але не виключно, потреба постійного догляду, перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, інвалідність, тощо).
Отже матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 з об`єктивної причини стану здоров`я (потреби стороннього догляду), не може утримувати свою матір - ОСОБА_3 .
На переконання суду, відмова у наданні відстрочки від призову позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон № 875-XII).
Таким чином, при ухвалені рішення про надання відстрочки від мобілізації, повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини.
 Не є слушним також посилання скаржника про наявність дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень щодо вирішення спірного питання, з огляду на таке.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Комітет Міністрів Ради Європи сформулював принципи, які слугують змістовими гарантіями ухвалення справедливого рішення. Здійснюючи дискреційні повноваження, адміністративний орган: переслідує лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями; дотримується принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою; приймає своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечує послідовне застосування загальних адміністративних приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи.
У пункті 2.4 Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016 ідеться про те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність положень законів та інших нормативно-правових актів.
За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці, неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів.
Практика ЄСПЛ свідчить, що надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (див. рішення від 02 листопада 2006 року у справі "Волохи проти України", від 02 серпня 1984 року у справі "Мелоун проти Сполученого Королівства").
Ураховуючи наведене, суд, не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача, установивши достатність підстав, які підтверджуються відповідними доказами у справі, щодо надання відповідної відстрочки від мобілізації може, зобов`язати орган військового управління надати таку відстрочку.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року в справі № 380/2904/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 10 вересня 2025 року.