ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/9981/24                Головуючий суддя І інстанції Лук`яненко С. А.
Провадження № 22-ц/818/2794/25        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2025 року                                                                                м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                                 Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання             Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщука Олега Анатолійовича на рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2025  року, у цивільній справі № 635/9981/24,  за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №790549 від 04.01.2022 року у розмірі 110548,28 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,42 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 04.01.2022 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №790549. Власноручним підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з умовами публічної пропозиції про надання споживчого кредиту в повному обсязі, з урахуваннями паспорту споживчого кредиту, таблиці загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит та тарифів, які складають договір про надання споживчого кредиту, укладання якого підтверджено. На підставі укладеного договору ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 50000,00 гривень.
Вказав, що 03 серпня 2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №0308-23, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило право вимоги за кредитним договором № 790549 від 04.01.2022 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. 
Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на адресу відповідача 15.11.2023 року було направлено досудову вимогу з прохання сплатити заборгованість за кредитним договором в сумі 110548,28 в термін до 30.12.2023 року.
Відповідачем – ОСОБА_1 не виконанні належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість станом на 25.06.2024 року в розмірі 110548,28 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 49771,92 гривень та заборгованості за відсотками – 60776,36 гривень, яку відповідач до теперішнього часу добровільно не сплатив, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «Діджи Фінанс», у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вищевказану суму заборгованості.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №790549 від 04 січня 2022 року в розмірі 110548 (сто десять тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень 28 копійок.
Стягнуто з   ОСОБА_1   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнуто з   ОСОБА_1   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Поліщук Олег Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Наголошує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, також позивачем не надано доказів перерахування коштів у розмірі 50000 на рахунок відповідача. Також посилається на порушення права відповідача на належний захист та недоведеність переходу права вимоги за договором факторингу.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України вивчив матеріали справи та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений договором строк та всупереч його умовам відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту, процентів за його користування не виконав, а позивач набув права вимоги до відповідача щодо сплати заборгованості за кредитом, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми є обґрунтованою та підтвердженою доказами, наявними в матеріалах справи. Також враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 422,40 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Матеріалами справи підтверджується та судовим розглядом встановлено, що 04.01.2022 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №790549, за умовами якого фактично банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000,00 грн, з встановленим строком користування 1 096 днів з кінцевим терміном повернення 04.01.2025 року, процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить за перший день користування кредитом (включно) -8% в день (2920 % річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 90 % річних (а.с.28-29).
Встановлено, що повернення кредиту відбувається згідно графіку щомісячними платежами. Дата останнього платежу – 04.01.2025 року.
Відповідно до п.п.4 п.4.1 Договору вбачається, що товариство має право вимагати повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав та сплати процентів, у разі затримання споживачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. В даному випадку споживач повинен здійснити дострокове повернення кредиту та проценти протягом 30 календарних днів, з дня одержання від товариства повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом періоду споживач усуне порушення умов цього договору, така вимога товариства втрачає чинність.
03 серпня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (Фактор) був укладений договір факторингу № 0308-23 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» (а.с.25-27). Пунктом 4.1 договору факторингу № 0308-23 передбачено, що перехід права вимоги переходить від ТОВ «Слон кредит» до ТОВ «Діджи фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в додатку 1 до цього договору, за умови виконання Фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування, передбачених розділом 3 договору. Акт приймання-передачі Реєстру прав вимог за договором факторингу № 0308-23 від 03.08.2023 року додано на а.с.27.
Витягом з додатку до договору факторингу № 0308-23 від 03.08.2023 року доведений перехід права вимоги позивача до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 790549 від 04.01.2022 року у загальному розмірі 110548 грн 28 коп., з яких: 49771 грн 92 коп. - сума заборгованості за тілом, 60776 грн 36 коп. сума заборгованості за відсотками (а.с.19).
Згідно до Довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , наданої ТОВ «Слон Кредит» за кредитним договором № 790549 від 04.01.2022 року, станом на 03.08.2023 року заборгованість Боржника/Позичальника становить 110548,28 грн. ( а.с.24).
З копії платіжного доручення №14263 від 04 січня 2022 року вбачається, що  ТОВ «Слон Кредит» здійснили переказ на суму 50 000,00 грн. на видачу кредиту згідно кредитного договору № 790549 від 04.01.2022 року на прізвище ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_1 , який зазначений у п 2.1 договору 790549 від 04.01.2022 року, який підписаний ОСОБА_1 (а.с.28).
З досудової вимоги за вих. № 3251310401-АВ від 15.11.2023 року, адресованої відповідачу вбачається, що адвокат Міньковська А.В. намагалася врегулювати даний спір у досудовому порядку шляхом повідомлення відповідача про існування станом на 15.11.2023 року розміру заборгованості за кредитним договором № 790549 від 04.01.2022 року (а.с.20), проте відповідач борг не сплатив.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Матеріали справи свідчать про те, що 04.01.2022 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №790549, за умовами якого фактично банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000,00 грн, з встановленим строком користування 1 096 днів з кінцевим терміном повернення 04.01.2025 року, процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить за перший день користування кредитом (включно) -8% в день (2920 % річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 90 % річних (а.с.28-29).
03 серпня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (Фактор) був укладений договір факторингу № 0308-23 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» (а.с.25-27). Пунктом 4.1 договору факторингу № 0308-23 передбачено, що перехід права вимоги переходить від ТОВ «Слон кредит» до ТОВ «Діджи фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в додатку 1 до цього договору, за умови виконання Фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування, передбачених розділом 3 договору. Акт приймання-передачі Реєстру прав вимог за договором факторингу № 0308-23 від 03.08.2023 року додано на а.с.27.
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником обов`язків по поверненню кредиту утворилась заборгованість.
Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що загальна вартість заборгованості за договором про надання споживного кредиту №790549 від 04.01.2022 року становить 110548,28 грн.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останнім не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Умови кредитного договору щодо розміру процентів за користування коштами та річної процентної ставки не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи положення чинного на час укладення договорів законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо вважав розмір відсотків несправедливою умовою, натомість позичальник погодив зі своєї сторони такі умови договорів, підписавши їх зміст без будь-яких застережень.
Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилася на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договорами.
Даних про оспорювання укладеного кредитного договору матеріали справи не містять.
Також відповідачем не надано доказів на спростування правильності розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Власний розрахунок також надано не було.
Доводи ОСОБА_1 про недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами спростовуються матеріалами справи.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. в п.4 ч.1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат. 
Оскільки апеляційна скарга не містить заперечень відповідача щодо вирішеного судом першої інстанції питання про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, у зазначеній частині оскаржуване рішення апеляційним судом не переглядається. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн, понесені за складання відвизу на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції надано копію договору про надання правової допомоги № №42649746 від 11.12.2023 року, копією додаткової угоди №003251310401 до договору про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 року, копією детального опису робіт (наданих послуг), копією акту підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом виконання робіт 
До відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду надано акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 17.04.2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Міньковською А.В.
Відповідно до детального опису робіт, складеного 17 квітня 2025 року, адвокатом Міньковською А.В. виконані роботи (надані послуги) ТОВ «Діджи Фінанс» наступні правничі послуги на підставі договору про надання правової допомоги № 42649746: аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів 1 год (загальна вартість 750 грн); правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» - 1,5 год (загальна вартість 2250 грн); складання відзиву на апеляційну скаргу 3 год (загальна вартість 3000,00 грн).(а.с.94)
В Акті про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги) допомоги від 17 квітня 2025 року сторони погодили, що адвокатом надано ТОВ «Діджи Фінанс» правничу допомогу загальною вартістю 6 000,00 грн із зазначенням складу, обсягу та видів виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, які відповідають переліку зазначеному у детальному описі робіт від 17 квітня 2025 року (а.с.93).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу разом із доданими документами, що підтверджують витрати на правничу допомогу представник ОСОБА_1 - адвокат Поліщук О.А. отримав в особистому кабінеті Електронного суду 17.04.2025 року о 16:58, що підтверджується довідкою (а.с.99).
Проте, ні від скаржника, ні від його представника як заперечень на вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, так і клопотання про не співмірність заявлених до стягнення витрат до суду апеляційної інстанції не надходило.
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 року у справі № 754/8750/19 наголосила, що витрати на ознайомлення з апеляційними скаргами не можуть бути враховані під час розподілу судових витрат, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзивів на апеляційні скарги.
Однак, зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволенню, рішення суду першої інстанції без змін, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, враховуючи, що вид робіт як правовий аналіз спірних правовідносин та надання правових рекомендацій фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначений в акті обсяг робіт такий як аналіз чинного законодавства та судової практики, аналіз наявних кредитних та платіжних документів фактично здійснювався адвокатом під час складання позовної заяви, та судом першої інстанції вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу понесених товариством в суді першої інстанції, відсутність заяви скаржника про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн за складання відзиву на апеляційну скаргу які є співмірними, відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на обставини справи.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщука Олега Анатолійовича –залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2025  року-залишити без змін.
Стягнути з   ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 )  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (код ЄДРПОУ 42649746, місце знаходження: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, б.8) судові витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3000 (три тисячі гривень) грн.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 03 листопада 2025 року.

       
Головуючий                                                                                         В.Б.Яцина.

Судді колегії                                                                                     Ю.М.Мальований.

                                                                               Н.П.Пилипчук.