ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" жовтня 2025 р.           Справа№ 911/1344/24 (911/899/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Доманської  М.Л.
суддів:            Остапенка О.М. 
          Козир Т.П. 
 
за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.
та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 01.10.2025,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Антимонопольного комітету України
на рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025
у справі №911/1344/24 (911/899/25) (суддя Янюк О.С.)
за позовом Антимонопольного комітету України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл"
про стягнення грошових коштів
у межах справи № 911/1344/24
за заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон ОІЛ"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Київської області від 02.06.2025 позовну заяву Антимонопольного комітету України від 14.03.2025 (вх. № 5130) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон ОІЛ" про стягнення пені у розмірі 22 600,00 грн - залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Антимонопольний комітет України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України до розгляду; скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 у справі № 911/1344/24 (911/899/25); прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Антимонопольного комітету України (в повному обсязі), стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл" пеню у розмірі 22600 гривень і зарахувати зазначену суму у дохід загального фонду Державного бюджету України, отримувач: ГУК у м. Києві/Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA278999980313090106000026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл" на користь Антимонопольного комітету України судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень; судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл".
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2025 апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Козир Т.П., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1344/24 (911/899/25) за позовом   Антимонопольного комітету України до   Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл" про   стягнення грошових коштів; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення без руху апеляційної скарги Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 у справі №911/1344/24 (911/899/25) до надходження матеріалів справи №911/1344/24 (911/899/25) до Північного апеляційного господарського суду.
17.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/1344/24 (911/899/25) в 1-му томі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 у справі №911/1344/24 (911/899/25). Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.10.2025 о 10 год. 00 хв. Запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 27.08.2025. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 03.09.2025.
           28.07.2025 через систему «Електронний Суд» Північного апеляційного господарського суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл" арбітражного керуючого Кучерявого Д.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ліквідатор боржника просить суд апеляційної інстанції  залишити рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 у справі № 911/1344/24 (911/899/25) без змін, а апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України без задоволення, враховуючи, що  на пеню, нараховану на суму несплаченого штрафу, в порядку статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», поширюється заборона, встановлена частиною третьою статті 41 КУзПБ.
           29.09.2025 через систему «Електронний Суд» Північного апеляційного господарського суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл" арбітражного керуючого Кучерявого Д.В. надійшло клопотання про здійснення розгляду апеляційної скарги без участі ліквідатора боржника.
У судове засідання з`явився представник скаржника. Представники інших учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів вирішила за можливе задовольнити клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл" арбітражного керуючого Кучерявого Д.В. про здійснення розгляду апеляційної скарги без участі ліквідатора боржника та здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників інших учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.
За положеннями   статті 129 Конституції України   та   статті 2 ГПК України   одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України   (далі -   ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Відповідно до ч. 4   ст. 13 Господарського процесуального кодексу України   кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23. 
Представник скаржника просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 у справі № 911/1344/24 (911/899/25); прийняти нове судове рішення про задоволення позову. 
Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає,  що суд першої інстанції безпідставно вказує про заборону нарахування пені, зважаючи на перевагу законодавства про захист економічної конкуренції у спірних правовідносинах, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог Комітету в частині заявленої до стягнення суми пені. На думку апелянта, пеня, нарахування якої передбачено у ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не є різновидом економічних санкцій (видом юридичної відповідальності), оскільки є способом забезпечення сплати штрафу, накладеного за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Аналогічні висновки, як зазначає скаржник, викладені у постановах 
Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 9223-36гс13, Верховного Суду від  09.10.2018 у справі № 922/4378/17, від 06.08.2019 у справі № 911/254/16. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України слід залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 у справі №911/1344/24 (911/899/25) залишити без змін, з огляду на наступне.
14.03.2025 через електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" до Господарського суду Київської області звернувся Антимонопольний комітет України (далі     - АМКУ, позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон ОІЛ" (далі     - ТОВ "Ексон ОІЛ", боржник, відповідач), в якій просить стягнути з ТОВ "Ексон ОІЛ" пеню у розмірі 22     600,00 грн.
Позовна заява обґрунтована ст.ст. 22, 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет", ст.ст. 56, 60, 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Позивач зазначив, що у зв`язку з порушенням ТОВ "Ексон ОІЛ" законодавства про захист економічної конкуренції, тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України (далі - Комітет) прийнято рішення від 09.07.2024 № 18-р/тк, яким визнано, що відповідачем вчинено порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 20.10.2022 № 128-21.1/09-2567е у встановлений строк. За вказане порушення на відповідача накладено штраф у розмірі 22     600,00 грн. Оскільки вказаний штраф ТОВ "Ексон ОІЛ" у добровільному порядку не сплатив, останній має сплати на користь позивача пеню у розмірі 22 600,00 грн.
Додатково позивач зазначив у своїх поясненнях, які надійшли до суду через електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" (від 03.04.2025), що рішення Комітету № 18-р/тк не є виконавчим документом, а тому не може пред`являтися як вимога кредитора до відповідача відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства (далі -КУзПБ). У разі невиконання відповідачем у добровільному порядку рішення Комітету, останній подає до суду позов про стягнення пені. 
11.04.2025 через електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" від ТОВ "Ексон ОІЛ" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач  зазначає, що АМКУ нарахована пеня за період з 25.11.2024 по 28.02.2025, тобто під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника, який введений ухвалою суду від 11.07.2024. Отже, стягнення 22 600,00 грн пені, нарахованої за несплату штрафу, через наявність передбаченої ч. 3 ст. 41 КУзПБ прямої заборони щодо нарахування пені у період дії мораторію є неможливим. За таких обставин, у задоволенні позову просить відмовити.
Рішенням Господарського суду Київської області від 02.06.2025 позовну заяву Антимонопольного комітету України від 14.03.2025 (вх. № 5130) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон ОІЛ" про стягнення пені у розмірі 22 600,00 грн - залишено без задоволення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.07.2024, зокрема: відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Ексон ОІЛ"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 41 КУзПБ; введено процедуру розпорядження майном; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Комлика Іллю Сергійовича; призначено попереднє засідання суду та вирішено інші процесуальні питання у справі. 
Постановою Господарського суду Київської області від 12.12.2024, зокрема, визнано ТОВ "Ексон ОІЛ" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Кучерявого Дмитра Владиславовича. 
Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 09.07.2024 № 18-р/тк постановлено, зокрема, визнати, що ТОВ  "Ексон ОІЛ" вчинило порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді неподання інформації АМКУ на вимогу заступника голови АМКУ - державного уповноваженого від 20.10.2022 № 128-21.1/09-2567е у встановлений ним строк та накладено на відповідача штраф у розмірі 22     600,00 грн.
Супровідним листом від 19.07.2024 № 128-26.13/03-7052е вищевказане Рішення направлялося засобами поштового зв`язку на адресу боржника, проте, було повернуто поштовим оператором з відміткою "за закінченим терміном зберігання".
На виконання ч. 1 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у зв`язку з неможливістю вручення вказаного Рішення, інформація про останнє була оприлюднена в офіційному друкованому органі центральних органів виконавчої влади - "Урядовому кур`єрі" від 13.09.2024 № 186 (7846), що свідчить про вручення такого Рішення відповідачу 23.09.2024 (через 10 днів з дня офіційного оприлюднення).
Оскільки відповідач вищевказаний штраф у добровільному порядку не сплатив, позивачем здійснено нарахування пені за кожний день прострочення сплати штрафу у розмірі півтора відсотка від суми штрафу за період із 25.11.2024 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу, накладеного Рішенням) по 28.02.2025. 
За розрахунком АМКУ за 96 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить: 32     544,00 грн, проте, оскільки розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного Рішенням Комітету, позивач просить стягнути пеню у розмірі 22     600,00 грн.
Так, правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин визначає Закон України "Про захист економічної конкуренції".
Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи встановлює КУзПБ.
Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що зазначені нормативно-правові акти (з огляду на критерій регулювання суспільних відносин та кола питань, які вони вирішують), регулюють різні суспільні відносини, а відтак не можуть характеризуватись як спеціальні та загальні по відношенню один до одного.
Разом із тим, після відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
Як зазначалося вище, ухвалою суду від 11.07.2024, зокрема, відкрито провадження у справі №911/1344/24 про банкрутство ТОВ "Ексон ОІЛ" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
У свою чергу, як зазначає позивач, та вказане підтверджується матеріалами справи, строк на добровільну сплату штрафу закінчився 24.11.2024, а пеню АМКУ нараховує за період із 25.11.2024 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу) по 28.02.2025, тобто в період дії мораторію, введеного ухвалою суду від 11.07.2024 у даній справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні (ч. 2 ст.41 КУзПБ).
Аналіз наведених положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство та введення мораторію, боржник фактично втрачає право самостійно, на власний розсуд визначати порядок погашення заборгованості за власними зобов`язаннями, а подальше задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку, передбаченому положеннями КУзПБ.
Згідно з ч. 3 ст. 41 КУзПБ протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій та не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Отже, встановлена вищенаведеними нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Іншого визначення поняття "пеня" ані Закон України "Про захист економічної конкуренції", ані КУзПБ не містять.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на пеню, нараховану на суму несплаченого штрафу, у порядку ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", поширюється заборона, встановлена ч. 3 ст. 41 КУзПБ. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 926/868/24.
          Крім того, у вищевказаній постанові Верховний Суд відхилив аргументи скаржника про неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09.10.2018 у справі №922/4378/17 та від 06.08.2019 у справі № 911/254/16, а також висновків Верховного Суду України у постанові від 24.12.2013 у справі № 9223-36гс13, з підстав необґрунтованості, оскільки аналіз змісту зазначених постанов свідчить про нерелевантність наведеної практики обставинам цієї справи. У цьому зв`язку Верховний Суд зауважив, що спори у справах № 922/4378/17 та № 9223-36гс13 розглядалися поза межами процедур банкрутства, а правові позиції у таких справах, як і в постанові від 06.08.2019 у справі №911/254/16, сформульовані без системного тлумачення положень   Закону України «Про захист економічної конкуренції»   у їх взаємодії з нормами   КУзПБ .
Також, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Позивач посилається на те, що спеціальним законом у спірних правовідносинах є   Закон України «Про захист економічної конкуренції», норми якого мають перевагу над положеннями   КУзПБ.
Колегія суддів не погоджується з вказаними доводами скаржника, з огляду на наступне.
Надаючи оцінку правового регулювання підстав та порядку нарахування штрафу та пені у сфері економічної конкуренції, Верховний Суд у постанові від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 проаналізував приписи статей   230,   241,   257 Господарського кодексу України   (далі -   ГК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин), а також частин другої, третьої, п`ятої   статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та дійшов висновку, що хоча штраф та пеня, які передбачені зазначеним Законом, за своєю суттю є окремим (самостійним) видом штрафних (економічних) санкцій, однак, водночас, вони є різновидом відповідальності за правопорушення у сфері господарювання, оскільки включені законодавцем до однієї сфери правового регулювання. Щодо правового статусу АМКУ в процедурах банкрутства, Верховний Суд, проаналізувавши положення статей   3,   4 Закону України «Про Антимонопольний комітету України»   та положень статей   7,   8 КУзПБ, дійшов висновку про те, що Комітет не наділений законодавцем повноваженнями щодо самостійного визначення кредиторських вимог та позачергового стягнення у процедурах банкрутства щодо боржника тощо. Тож у випадку порушення провадження у справі про банкрутство на АМКУ поширюються положення   КУзПБ   щодо виявлення кредиторів та черговості задоволення кредиторських вимог у відповідних процедурах банкрутства. За наявності підстав для стягнення з боржника грошових сум на підставі рішення АМКУ, Комітет в цьому випадку виступає кредитором (конкурсним або поточним), без надання законодавцем переваг щодо інших кредиторів, а відповідні стягнення здійснюються на підставі рішення господарського суду (рішення, ухвали, постанови) у справі про банкрутство за результатами розгляду заяви про визнання кредиторських вимог та у порядку черговості, визначеної   КУзПБ. Зазначені правові висновки є актуальними та були наведені також у постановах Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 922/5238/21 (922/1937/22), від 17.02.2025 у справі № 911/2548/20 (911/895/24), від 17.02.2025 у справі № 904/5865/20 (904/6495/23), підстав відступу від таких колегія суддів не вбачала. 
Крім того, Верховний Суд у зазначеній вище постанові від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 зауважив на необґрунтованість доводів АМКУ щодо необхідності переважного застосування   Закону України «Про захист економічної конкуренції»   як спеціального нормативно-правового акта та такого, що має перевагу по відношенню до   КУзПБ.
Так, преамбулою   Закону України «Про захист економічної конкуренції»   визначено, що цей Закон визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
Водночас преамбулою   КУзПБ   визначено, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що зазначені нормативно-правові акти (з огляду на критерій регулювання суспільних відносин та кола питань, які вони вирішують), регулюють різні суспільні відносини, а відтак, не можуть характеризуватись як спеціальні та загальні по відношенню один до одного.
Разом з тим, як зазначалось судом вище,  після відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (подібні за змістом висновки викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16 та постанові Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20, ухваленій у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову щодо стягнення 22 600,00 грн пені, нарахованої за несплату штрафу, через наявність передбаченої законом (частиною третьою   статті 41 КУзПБ) прямої заборони щодо нарахування пені у період дії мораторію.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам та вірно застосував норми матеріального та процесуального права  та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.
Оцінюючи оскаржуване рішення першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).
Отже, доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують правомірність застосування норм чинного законодавства, якими обґрунтована оскаржувана ухвала суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 у справі №911/1344/24 (911/899/25) - без змін.
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
Згідно зі    статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"   суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до    ст. 129 Господарського процесуального кодексу України   покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст.   129, 269, 270, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 у справі №911/1344/24 (911/899/25) залишити без змін.
Матеріали справи № 911/1344/24 (911/899/25) повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
          Повний текст складено 06.10.2025

Головуючий суддя                                                            М.Л. Доманська 

Судді                                                                                О.М. Остапенко

                                                                                Т.П. Козир