ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 755/2593/23
провадження № 61-1272св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): Пархоменка П. І. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Краснощокова Є. В., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Мережко М. В., Поліщук Н. В.
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, 
за участю заінтересованих осіб: старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Урбана Дмитра Дмитровича, ОСОБА_2 ,
ухвалив постанову про таке:
I. Короткий зміст скарги
1.           У лютому 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.
2.           Скарга обґрунтована так:
-                  27 травня 2019 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1  аліментів на дитину, починаючи 
з 16 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття;
-                  на підставі цього рішення видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби
у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) (далі - Дніпровський ВДВС);
-                  18 січня 2023 року  ОСОБА_1 дізнався, що державним виконавцем винесено постанову від 09 січня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження управління керування транспортними засобами, з якою не погоджується, оскільки вона не відповідає нормам закону та порушує його права, тому підлягає скасуванню.
3.            Враховуючи викладене,  ОСОБА_1  просив:
-                  скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС від 09 січня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження управління керування транспортними засобами.
ІI. Короткий зміст попередніх судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
4.           Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду та повернуто особі, що подала скаргу. 
Відмовляючи  ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку для звернення до суду із скаргою та залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що скаржник перший раз звернувся зі скаргою до Дніпровського районного суду м. Києва 22 лютого 2023 року, тобто після спливу строку на оскарження дій державного виконавця, визначеного статтею 449 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).
5.           Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 
2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено.УхвалуДеснянського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
6.           Апеляційний суд, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходив з того, щосуд першої інстанції не надав належної оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що строк на звернення до суду із скаргою не є пропущеним з часу, коли йому стало відомо про наявність відповідної постанови, залишив поза увагою звернення скаржника до суду ще у січні 2023 року, а не в лютому, як зазначено судом, та дійшов передчасного висновку, що строк на оскарження є пропущеним і не підлягає поновленню.
 
ІII. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
7.           Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 
2024 року скаргу  ОСОБА_1 задоволено. Постанову старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС від 09 січня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження управління керування транспортними засобами скасовано.
8.           Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що постанова старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами не відповідає вимогам Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон 
№ 1404-VIII).
IV. Короткий зміст постанови апеляційного суду
9.           Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення.
10.        Залишивши скаргу ОСОБА_1 без задоволення, апеляційний суд виходив з такого:
-                  державним виконавцем встановлено наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, тому застосування тимчасового обмеження боржника 
у праві керування транспортними засобами передбачено пунктом 2 частини 9 статті 71 Закону № 1404-VIII;
-                  при поданні скарги на дії виконавця ОСОБА_1 не надав доказів відсутності у нього заборгованості зі сплати аліментів та доказів, які 
б підтверджували незаконність винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем, зокрема доказів на підтвердження винятків, визначених частиною десятою статті 71 Закону № 1404-VIII;
-                  оскаржувана постанова винесена правомірно на підставі частини дев`ятої статті 71 Закону № 1404-VIIIта є законною;
-                   ОСОБА_1 не надано доказів того, що він працює, та керування транспортними засобами є необхідним для виконання ним професійних обов`язків.
V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
11.        У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить постанову апеляційного суду скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
12.        Касаційна скарга мотивована такими обставинами:
-                  cуд першої інстанції обґрунтовано вказав, що скасування оскаржуваної постанови державного виконавця не позбавляє його на встановлення такого обмеження повторно у разі невжиття боржником жодних заходів на погашення заборгованості;
-                  судом апеляційної інстанції невірно застосовані положення статті 71 Закону № 1404-VIII, адже тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосоване, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного джерела засобів для існування.
VI. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
13.        22 травня 2025 року заінтересована особа  ОСОБА_2  подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, просила відмовити у її задоволені, навівши такі мотиви:
-                  посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на те, що обмеження 
у праві керування позбавляє його джерела доходу є безпідставними, оскільки він не надав жодних доказів, які б підтверджували вказане;
-                  боржником не надано доказів відсутності заборгованості, наявності хвороб, зокрема, тих, які б перешкоджали йому офіційно працевлаштуватися, але не перешкоджали керувати транспортним засобом на професійній основі; наявності у власності транспортного засобу; наявності запрошення на роботи, що пов`язані із керуванням будь-яким транспортним засобом; єдиної можливості отримання доходу лише завдяки керуванню транспортним засобом; використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; проходження боржником військової служби; розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
VІI. Рух справи в суді касаційної інстанції
14.        07 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду. 
15.        Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.
16.        Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження.
17.        08 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
VІII. Фактичні обставини, встановлені судами
18.        Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 
2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
19.        15 липня 2019 року видано виконавчий лист № 754/6253/18.
20.        Постановою старшого державного виконавця Дніпровського ДВС 
від 29 липня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 754/6253/18, виданого 15 липня 2019 року на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року.
21.        Старшим державним виконавцем Дніпровського ДВС 09 січня 
2020 року винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження управління керування транспортними засобами. В постанові зазначено, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 
у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 09 січня 2020 року за період з 16 травня 2018 року до 01 жовтня 2019 року становить 61 036 грн.
22.        Згідно з довідкою-розрахунком Дніпровського ДВС від 02 квітня 
2024 року № НОМЕР_1 заборгованість ОСОБА_1 за аліментами відповідно до виконавчого листа № 754/6253/18, виданого Деснянським районним судом м. Києва 15 липня 2019 року, з урахуванням квитанцій за період з жовтня-листопад 2019 року станом на 01 квітня 2024 року становить 
328 662,37 грн.
IX. Позиція Верховного Суду
23.        Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК), Верховний Суд зазначає таке.
24.        Цей спір пов`язаний із застосуванням державним виконавцем тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами при виконанні судового рішення про стягнення аліментів (див. пункти 1-3), у зв`язку із чим боржник звернувся із скаргою на дії державного виконавця, що передбачено статтею 447 ЦПК.
25.        Верховний Суд звертає увагу на те, що одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у Сімейному кодексі України.
26.        Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
27.        Виконання рішення суду про стягнення аліментів охоплює виконання державою свого позитивного обов`язку із забезпечення якнайкращих інтересів дитини, закріпленого в статті 3 Конвенції ООН про права дитини.
28.        Вказане (див. пункти 25-27) демонструє важливість та особливості виконання рішення суду про стягнення аліментів, та роль держави у забезпеченні ефективності такого виконання і як наслідок забезпечення дитині її якнайкращих інтересів.
29.        Верховний Суд наголошує, що стаття 129 Конституції України передбачає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.
30.        Особливості примусового виконання судових рішень визначені Законом № 1404-VIII.
31.        Згідно з частиною першою статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
32.        Статтею71 Закону № 1404-VIII врегульований порядок стягнення аліментів.
33.        Згідно з частиною десятою статті 71 Закону № 1404-VIII тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
34.        Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що при застосуванні частини десятої статті 71 Закону № 1404-VIII суди мають надавати належну правову оцінку доказам, наданим заявником (боржником) на підтвердження винятків, коли не може бути застосоване тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами, та заявленим ним доводам (див. постанови Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 1601/12280/2012, від 20 вересня 2021 року у справі 
№ 454/586/20, від 27 листопада 2024 року у справі № 496/3889/19).
35.        У цій справі судами встановлено, що оскаржувана постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами прийнята державним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, у якому стягувачем є  ОСОБА_2 (мати дитини), а боржником є ОСОБА_1 (батько дитини).
36.        З указаної постанови вбачається, що підставами для встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами є невиконання ним рішення суду, яким стягнуто з нього  на користь ОСОБА_2 аліменти на сина, оскільки станом на 09 січня 
2020 року загальна сума заборгованості перевищує суму відповідних платежів за шість місяців та становить 61 036 грн.
37.        Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши належну правову оцінку наданим заявником доказам та заявленим ним доводам, правильно виходив із того, що обмеження у праві керуванням транспортними засобами, встановлене державним виконавцем ґрунтується на законі і переслідує легітимну мету такого обмеження (виконання судового рішення, яке в добровільному порядку не виконується), таке законне обмеження є справедливим і пропорційним до мети, заради якої воно застосовано, а саме захист прав стягувача і сина шляхом примусового виконання рішення суду, ухваленого на його користь.
38.        Апеляційний суд правильно вказав, що оскільки рішення суду на час розгляду скарги боржником самостійно не виконано, доказів відсутності заборгованості зі сплати аліментів ним не надано, як і доказів, що він працює, та керування транспортними засобами є необхідним для виконання ним професійних обов`язків, тому дії державного виконавця під час винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 09 січня 2020 року відповідали вимогам Закону № 1404-VIII, який спрямований на забезпечення належного виконання рішень, у тому числі щодо стягнення аліментів, з метою зменшення заборгованості зі сплати аліментів, а також забезпечення захисту інтересів та належного утримання осіб, які отримують аліменти.
39.        Колегія суддів відхиляє узагальнені посилання ОСОБА_1 
в касаційній скарзі на те, що обмеження його у праві керування позбавить його основного джерела доходів, оскільки при встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону № 1404-VIII. При цьому частина десята цієї статті не допускає застосування такого обмеження, якщо наслідком може бути позбавлення саме законного доходу, який є основним, а не будь-якого іншого.
40.        При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, оскільки застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону № 1404-VIII, направлене на належний захист прав дітей та сприяє встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників 
у подальшому від виконання призначеного обов`язку зі стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.
41.        У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом № 1404-VIII. 
42.        Крім того, боржником не надано доказів на підтвердження винятків, визначених у частині 10 статті 71 Закону № 1404-VIII (див. пункт 33).
43.        З огляду на викладені мотиви доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції невірно застосовані положення статті 71 Закону 
№ 1404-VIII також задоволенню не підлягають та зводяться до неправильного тлумачення вказаних норм права.
44.        Оскаржувані рішення (дії) прийняті (вчинені) відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, і право заявника порушено не було, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції обґрунтовано постановив ухвалу про відмову в задоволенні скарги, що відповідає частині третій 
статті 451 ЦПК.
Х. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
45.        Доводи касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли своє підтвердження.
46.        Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК).
47.        Апеляційний суд належним чином відповідно до статті 89 ЦПК оцінив докази і дотримався норм статті 263 ЦПК щодо законності та обґрунтованості судового рішення, повно і всебічно встановив обставини справи та правильно вирішив спір.
48.        За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, що відповідає частині третій статті 401 та статті 410 ЦПК.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.                 Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.                 Постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:  П. І. Пархоменко Д. А. Гудима Є. В. Краснощоков