Номер провадження: 22-ц/813/1875/25 
Справа № 491/350/23
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Громіка Р.Д., 
суддів – Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 27 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

       ВСТАНОВИВ:        
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
29 березня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 29632,92 грн матеріального збитку, 1000 грн витрат для отримання висновку експерта, 1650,40 грн витрат на оплату судового збору, 3150 грн витрат на правову допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 23 серпня 2021 року о 15 годині 10 хвилин в м. Ананьїв по вул. Пушкіна, 65, керуючи мопедом марки «Ямаха», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль марки «Мазда 6», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та звільнено від адміністративної відповідальності відповідно до ст. 38 КпАП України. Згідно з висновком №210824 розмір матеріального збитку власнику автомобіля «МАЗДА 6» становить 29632,92 грн.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.
У відзиві на позовну заяву адвокат Морозов В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначив, що сторона відповідача не погоджується із позовними вимогами, оскільки за відсутності відповідної постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили та якою встановлено і повністю доведено наявність у діях ОСОБА_1 вини, відповідальність за які передбачена ст. 124 КУпАП, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 27 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено повністю. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 30632,92 грн., а також 4223,60 грн судових витрат, всього 34856,52 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 
1) судом першої інстанції не дотримано строків розгляду даної категорії справ;
2) суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позовна заява не містить відомостей щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору;
3) посилання суду першої інстанції на постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області щодо наявності у діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованим, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. 

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж тридцять розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 18 вересня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 23 серпня 2021 року о 15 годині 10 хвилин в м. Ананьїв по вул. Пушкіна, 65 відбулась дорожня транспортна пригода за участі ОСОБА_1 , який керуючи мопедом марки «Ямаха», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на автомобіль марки «Мазда 6», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Відносно ОСОБА_3 було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрито провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.
Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що автомобіль «МАЗДА 6» д/н НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 .
Згідно з висновком № 210824 розмір матеріального збитку власнику автомобіля «МАЗДА 6» становить 29632 грн 92 коп.
Згідно з інформацією МСТБУ цивільно-правова відповідальність водія мопеду марки «Ямаха», державний номерний знак НОМЕР_1 застрахована не була, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності був відсутній.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.
При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Суд першої інстанції правильно не прийняв доводи представника відповідача щодо недоведеності позову через недоведеність вини ОСОБА_1 в ДТП виходячи з наступного.
Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч.1 ст. 130 КпАП України та звільнено від адміністративної відповідальності відповідно до ст. 38 КпАП України. Зазначена постанова набрала законної сили та є чинною. При її ухваленні судом зроблено висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчинені ДТП (а.с.10).
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
З правового аналізу зазначених норм вбачається, що їх застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення - через відсутність події або складу адміністративного правопорушення.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суд першої приходить, що факт закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, не є обставиною, яка спростовує наявність вини ОСОБА_1 в скоєнні ДТП.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16, від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, від 26 жовтня 2022 року у справі №645/6088/18.
З висновку експерта №СЕ-19/116-24/783-ІТ від 07 травня 2024 року видно, що якщо відповідно до заданого комплексу вихідних даних та обставин, рух автомобіля «Мазда 6» номерний знак НОМЕР_2 до зіткнення становив 1.0 с, то в діях водія мопеда «Ямаха» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вбачається невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди. 
Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги вказану частину висновку, так як сам ОСОБА_1 пояснив, що він бачив автомобіль за 1-2 секунди до зіткнення, про що особисто повідомив суд при узгодженні вихідних даних. Крім того, ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він рухався автомобілем 3-5 секунд заднім ходом і коли зупинився, то відбувся удар в задню частину автомобіля. ОСОБА_1 їхав не по прямій дорозі, а виїхав із-за магазину, з провулку, і через паркувальний карман виїхав на дорогу і вдарився в його автомобіль.
Тому, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги висновок експерта в частині того, що якщо відповідно до заданого комплексу вихідних даних та обставин, рух автомобіля «Мазда 6» номерний знак НОМЕР_2 до зіткнення становив 2.0 с, то в діях водія мопеда «Ямаха» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і його дії знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди (а.с.161-165).
Крім того, з пояснень ОСОБА_1 , які знаходяться в справі про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_1 пояснив, що зіткнення з автомобілем відбулось через те, що він був в стані алкогольного сп`яніння і не бачив автомобіль. Згідно акту огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 знаходиться в алкогольному сп`янінню – 2.71%о, що підтверджено і переглянутим відеозаписом в судовому засіданні. З відеозапису видно, що ОСОБА_1 через стан сп`яніння взагалі не міг нічого пояснити, а також адекватно реагувати на події, в тому числі і визначити час, коли він побачив автомобіль і коли відбулось зіткнення. Згідно його пояснень в матеріалах справи про адміністративне правопорушення він взагалі не бачив автомобіля.
З урахуванням того, що протиправними діями відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду, яка виразилась у пошкодженні його транспортного засобу, реальна вартість завданого збитку згідно висновку експерта становить 29632,92 грн., 1000 гривень за проведення експертного дослідження, суд першої інстанції правильно вважав, що в даній частині позов підлягає задоволенню і з відповідача належить стягнути зазначену суму на користь позивача в рахунок заподіяних збитків.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в суму 1073,60 грн, а також 3150,00 грн. витрат на правову допомогу. Вказані витрати обґрунтовані, документально підтвердженні.
Вимоги позивача задоволені повністю, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що судовий збір підлягав стягненню з відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилається як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів скаржника, що справа розглянута без дотримання строків розгляду даної категорії справ то такі є неспроможними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, стороною відповідача (скаржника) ініційовано питання щодо проведення автотехнічної експертизи (а.с.86зв), у зв`язку із чим матеріали справи неодноразово направлялися до експертної установи та від останніх надходили повідомлення про неможливість проведення експертизи (а.с.109-111, 128-130, 146-150, 152-154, 157-159, 160-166), що призвело до збільшення строку розгляду справи.
Доводи скаржника про невжиття заходів досудового врегулювання спору колегія суддів відхиляє у зв`язку з тим, що дана категорія справ не передбачає обов`язкового досудового врегулювання спору та позивач вправі самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права.
Більше того Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
Щодо доводів скаржника, що в його діях відсутня вина у вчиненому ДТП та, що суд першої інстанції помилково посилався на постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2022 року колегія суддів зазначає наступне.
Так, постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2022 року у справі №491/795/21 встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили та є чинною. 
Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні ДТП.
Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, оскільки постанова Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2022 року у справі №491/795/21, набрала законної сили, є чинною та має преюдиційне значення при розгляді даної цивільної справи, то факт наявності/відсутності вини особи у вчиненні ДТП не входить до предмету доказування при вирішення спору про відшкодування шкоди по суті.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно з п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 27 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду                                Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький 

О.С. Комлева