ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 509/3429/23
провадження № 51-3429км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 липня 2025 року щодо 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гаврилівка Вишгородського району Київської області, зареєстрованого у  АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого - останній раз за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2023 року за ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України (надалі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 січня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 309 КК на строк 3 роки, за ч. 4 ст. 185 цього Кодексу - на строк 5 років 1 місяць.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Згідно з ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК до призначеного покарання ОСОБА_7 частково приєднано невідбуте ним покарання за вироками Київського райсуду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року та від 14 лютого 2023 року та визначено йому покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років 3 місяці.
За правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначеного ОСОБА_7 покарання за цим вироком та за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2023 року остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк на 5 років 6 місяців.
Вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2024 року скасував вирок місцевого суду і призначив новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.
Відповідно до вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 185 КК на строк 5 років 1 місяць, за ч. 2 ст. 309 цього Кодексу - на строк 2 роки.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та покаранням, призначеним за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2023 року, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі  на строк 5 років 3 місяці.
За приписами, встановленими ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання ОСОБА_7 частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного йому за вироком Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року й остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 20 червня 2023 року.
Вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
За детально наведених фактичних обставин у вироці суду, 28 березня 2023 року більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_7 , перебуваючи в районі парку «411 батарея» в м. Одеса, шляхом привласнення знайденої особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-ілпентан-1-он), яка містилась в полімерному zip-пакет поклав її до лівої внутрішньої кишені своєї куртки та почав її зберігати, чим  незаконно придбав вказану психотропну речовину. Того ж дня, близько 18:15, перебуваючи на території сміттєвого звалища в с. Лиманка Одеського району Одеської області був зупинений працівниками та в ході огляду добровільно видав їм указаний вище полімерний пакет з психотропною речовиною, маса якої складає 0, 139 г., пластикову трубку червоного кольору з лампочкою з нашаруванням речовини коричневого кольору, на поверхнях яких міститься особливо небезпечна психотропна речовина обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1іл-пентан-1-он), маса якої складає 0,013 г.
Загальна маса вилученого в ході проведення слідчої дії PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) становить 0,152 г., які останній незаконно придбав та зберігав без мети збуту, з метою особистого вживання.
Крім того, 30 квітня 2023 року, близько 13:47, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , діючи повторно, умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переліз через перила балкону, внаслідок чого шляхом вільного доступу потрапив на балкон квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_8 зовнішній блок кондиціонеру марки «Samsung» вартістю 2786 грн 85 коп, знявши його зі спеціально відведеного під кондиціонерний блок місця, шляхом демонтажу.
Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився їм на власний розсуд, завдавши ОСОБА_8 матеріальних збитків на суму 2786 грн 85 коп.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 21 липня 2025 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник покликаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення місцевого й апеляційного судів і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи доводи, викладені у касаційний скарзі, адвокат зазначає, що під час нового судового розгляду місцевий суд не дотримався вказівок суду апеляційної інстанції, які викладені в ухвалі про скасування попереднього вироку.
На думку касатора, районний суд допустив процесуальні порушення в частині об`єднання матеріалів кримінального провадження, а тому за доктриною «плодів отруйного дерева» усі послідуючі рішення, у тому числі вирок суду, є незаконними.
Крім того, адвокат уважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК), оскільки в достатньому обсязі не виклав показання ОСОБА_7 , які він давав під час судового розгляду.
Також, звертає увагу, що у вступній частині судових рішень з огляду на п. 2-1 ст. 89 КК безпідставно зазначена судимість ОСОБА_7 за вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2023 року.
Водночас стверджує, що порушення, допущені місцевим судом не усунуті судом апеляційної інстанції, а тому вважає рішення судів попередніх інстанцій такими, що не узгоджуються з положеннями ст. 370 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу, прокурор ОСОБА_5 вважав, що скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в касаційній скарзі адвоката не оспорюються.
Доводи щодо недотримання вимог ч. 3 ст. 349 КПК через те, що показання ОСОБА_7 наведені в судовому рішенні формально, колегія суддів уважає безпідставними.
Відповідно до правил ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу (ч. 4 згаданої статті).
Як убачається із аудіозапису та журналу судового засідання від 29 жовтня 2024 року показання ОСОБА_7 у суді першої інстанції щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення повною мірою узгоджуються з пред`явленим обвинуваченням, визнаним судом доведеним, та відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК суд переконався, що обвинувачений та захисник правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також головуючий суддя належним чином роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку (т. 2, а. п. 134 - 140).
Отже, на переконання колегії суддів, вимоги, встановлені ст. 349 КПК були виконані, а незазначення всіх показань ОСОБА_7 у вироку не є безумовною підставою для його скасування.
До того ж захисник у касаційній скарзі не вказує на інші порушення вимог ст. 349 КПК і не висловлює незгоду з її застосуванням.
Твердження щодо порушення процесуального порядку об`єднання матеріалів кримінального провадження, що, на думку захисника, є наслідком скасування судових рішень, колегія суддів уважає непереконливими.
Так, зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції убачається здійснення перевірки вказаних вище тверджень.
Апеляційний суд зазначив, що дійсно, ухвалою цього суду від 30 квітня 2024 року було зауважено на допущених судом порушеннях приписів статей 217, 334 КПК, які виразилися у тому, що після отримання кримінального провадження № 12023162160000185 від 29 березня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, яке перебувало на стадії підготовчого судового провадження, суд, у разі встановлення підстав, мав спочатку призначити його до судового розгляду, а вже потім вирішувати питання про об`єднання кримінальних проваджень, чого зроблено не було.
Водночас, колегія суддів апеляційного суду не вважала зазначену обставину такою, що безумовно тягне за собою скасування оскаржуваного  вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження, з тих підстав, що апеляційним судом був призначений новий розгляд вже об`єднаного кримінального провадження.
У подальшому, судом першої інстанції на виконання вимог кримінального процесуального законодавства та вказівок суду апеляційної інстанції було проведене підготовче судове засідання, судовий розгляд об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК та ухвалив вирок, який, на переконання апеляційного суду, відповідає приписам ст. 370 КПК.
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції і враховує таке.
Приписами ч. 1 ст. 412 КПК визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Разом із цим Суд звертає увагу, що у ст. 412 КПК  законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесу» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Отже, аналізуючи вищезазначені норми кримінального процесуального закону, необхідно з`ясувати, як вказані ті чи інші порушення вплинули на законність ухваленого судом рішення, при цьому треба виходити з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.
Проте, захисник не зазначає достатніх аргументів того, що констатовані порушення, допущені під час об`єднання матеріалів кримінального провадження, є підставою для скасування судових рішень з урахуванням того, що в судовому засіданні від 29 жовтня 2024 року ОСОБА_7 у присутності захисника не заперечував проти об`єднання матеріалів кримінального провадження і жодних зауважень чи застережень в цій частині не висловлював.
Крім того, сторона захисту не оспорює доведеність винуватості ОСОБА_7 ані у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, ані передбаченого ч. 4 ст. 185 цього Кодексу.
Із наведених вище мотивів, колегія суддів відхиляє покликання касатора на те, що суд першої інстанції не виконав вказівок апеляційного суду під час нового розгляду кримінального провадження після скасування попереднього вироку.
Проте, доводи захисника щодо безпідставного зазначення у вступних частинах оскаржуваних судових рішень даних про судимість ОСОБА_7 за вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2023 року, заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
З огляду на вказані приписи і санкцію, передбачену ч. 1 ст. 309 КК, дії кваліфіковані за цією статтею є кримінальним проступком.
Відповідно до положень п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.
Згідно з довідкою, наданою Державною установою «Ізмаїльський слідчий ізолятор», ОСОБА_7 станом на 28 листопада 2024 року відбув покарання у виді 3 місяців арешту, призначене за вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2023 року.
Отже, станом на 19 березня 2025 року (час ухвалення вироку) ОСОБА_7 мав погашену судимість за вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2023 року, а тому покликання на нього у вступних частинах оскаржуваних судових рішень, колегія суддів визнає безпідставними.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів уважає, що касаційну скаргу захисника слід задовольнити частково, а вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції - змінити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 липня 2025 року змінити.
Виключити з вступних частин вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 21 липня 2025 року покликання на судимість ОСОБА_7 за вироком Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2023 року.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                             ОСОБА_3