ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10313/24  Номер провадження 22-ц/814/2763/25	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е.М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М. 
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення – 13 березня 2025 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 53 136,91 грн. за договором № б/н від 09.04.2021 року, яка складається із 46 248,74 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6 888,17 грн – заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
В обґрунтування позову посилався на невиконання відповідачем умов договору б/н від 09 квітня 2021 року.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд помилково визнав недоведеними заявлені вимоги, адже долучені до позовної заяви письмові докази, зокрема заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також банківська виписка по рахунку, яка має статус первинного бухгалтерського документа, є достатніми і допустимими доказами на підтвердження як факта укладення кредитного договору, так і факта користування відповідачем кредитними коштами.
Та обставина, що кредитний договір укладений у квітні 2021 року, а коштами відповідач почав користуватися у листопаді 2022 року не суперечить чинному законодавству і не спростовує факт отримання відповідачем кредитних коштів та їх неповернення згідно умов укладеного договору. 

Відзив до Полтавського апеляційного суду не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно поданого позову 09.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, з якими він згоден. Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку, відповідач зобов`язався виконувати та регулярно з ними ознайомлюватися.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість боржника за вказаним кредитним договором за станом на 10 вересня 2024 року складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 46 248,74 гривень і заборгованості по процентам у розмірі 6 888,17 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», підписаної 09.04.2021 року ОСОБА_1 , не вбачається узгодження сторонами розміру кредиту (кредитної лінії), тим більше за відсутності інших документів – додатків тощо, які встановлювали б визначений сторонами розмір.
Інші документи «Про узгодження посадової інструкції», довіреність представника позивача, Витяг з державного реєстру банків, Витяг зі Статуту АТ КБ «Приватбанк», Виписка з ЄДРПОУ не встановлюють розмір кредитної лінії, не обґрунтовують виникнення права вимоги позивача до відповідача, а вказують на цивільну процесуальну дієздатність позивача.
Розрахунок може підтверджувати розмір заборгованості лише у випадку надання позивачем підтверджуючих доказів перерахування коштів позивачем, отримання коштів та користування коштами відповідачем.
Суд критично оцінив надану виписку за договором, оскільки з її змісту не вбачається, за яким саме договором надано виписку, за відсутності зазначення номеру договору та дати його укладання.
Отже, позивачем не надані належні докази: відсутній в заяві від 09.04.2021 року узгоджений сторонами розмір кредиту (кредитної лінії), відсутні первинні документи, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також наданий розрахунок суперечить відомостям у виписці з особового рахунку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним. Якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Апеляційний суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України). 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, суд не в праві перебирати на себе функцію збирання доказів.
На підтвердження заявлених вимог Банк надав суду світлокопію заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с.26-35), яка містить істотні умови договору: розмір кредитного ліміту, строк кредитування, мета отримання кредиту, розмір процентів за користування кредитом, строків повернення коштів, тощо.
Вказаний письмовий доказ, як і його електронна версія, не містить підпису ОСОБА_1 , у справу не надано належних і допустимих доказів, як б давали змогу суду достовірно встановити, що відповідач був ознайомлений з цим документом і підписав його, враховуючи також ту обставину, що справа розглянута без участі відповідача. 
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.
Слід погодитися із оцінкою судом першої інстанції, наданої виписки за договором б/н (а.с.25 і зворот), яка містить відомості про рух коштів на картках № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 за період з 17 листопада 2022 року по 28 серпня 2024 року. В апеляційній скарзі стверджується про видачу і отримання ОСОБА_1 платіжних карток, рух коштів по яким відображений у виписці, проте матеріали справи не містять доказів про видачу цих платіжних карток ОСОБА_1 саме у зв?язку із укладенням кредитного договору б/н від 09.04.2021 року; виписка за договором не містить відомостей про дату укладення договору.  
Зважаючи на те, що відповідач як споживач банківських послуг є більш слабкою (незахищеною) стороною у спірних правовідносинах, справа розглянута судом без участі відповідача (заочне рішення) апеляційний суд виходить з того, що у справу не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів у розумінні статтей 77 – 80 ЦПК України для того, щоби зробити обгрунтований висновок про доведеність як факта укладення 09 квітня 2021 року кредитного договору між сторонами на умовах, визначених у заяві про приєднання до Умов та Правил наданих послуг, так і факта виконання чи невиконання узгоджених між сторонами умов угоди. 
Отже, є правильними висновок суду першої інстанції, що Банком не доведені належними і допустимими доказами вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення. 

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 вересня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І. Дорош 

В.М. Триголов