П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 р. Категорія 113070200	м. Одеса	Справа № 400/5557/25	
Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,
час і місце ухвалення: 14:37, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 
розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 р. у справі № 400/5557/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" до Державної служби України з безпеки на транспорті «Укртрансбезпеки» про визнання протиправною та скасування постанови від 15.05.2025 року № ПШ 150792, -
встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті з вимогою: визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 150792, мотивуючи його тим, що відповідачем всупереч вимогам законодавства не було складено акт про проведення перевірки. На розгляд справи про правопорушення на автомобільному транспорті наданий інший документ, ніж той, який начебто було складено на місці, оскільки в постанові №ПШ150792 посилання на акт з іншим номером. Відповідач розглянув справу про порушення на автомобільному транспорті без виклику позивача, що є безумовним порушення права позивача бути вислуханим та приймати участь у вирішенні власної справи. У водія під час перевірки були всі необхідні документи, у тому числі картка водія, роздруківки з тахографа, а також бланк підтвердження. Законодавство взагалі не вимагає від водіїв автомобільних перевізників мати при собі роздруківки тахографа. В Інструкції №385 вказано, що водій зобов`язаний мати картку чи роздруківку даних роботи тахографа. Сполучник «чи» у такому випадку, вказує що достатньої чогось одного. Факт наявності у водія під час рейдової перевірки картки водія відповідачем не ставиться під сумнів.
          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ "НІБУЛОН" посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції не врахував, що 25 квітня 2025 року у водія ОСОБА_1 при собі була картка водія, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем (відсутність картки водія не встановлена Актом перевірки). Крім того, зазначена картка водія використовувалася водієм про що свідчить роздруківка з цифрового тахографу. Відтак, вимоги ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та п. 3.3 Інструкції №385 були дотримані.
15.07.2025 року відповідач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у якому вважає дії відповідача під час формування постанови № ПШ150792 від 15.05.2025 є законними та такими, що відповідають вимогам статті 19 Конституції України, а рішення суду першої інстанції, щодо оскарження даної постанови по справі № 400/5557/25 є таким, що винесене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
16.07.2025 року позивач надав до суду апеляційної інстанції заперечення (на відповідь на відзив) у якому вказує на те, що тягар доведення факту порушення лежить на органі, що накладає стягнення, діє презумпція невинуватості особи до доведення протилежного, всі сумніви щодо тлумачення норм права мають тлумачитися на користь особи.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ СП “Нібулон” створено як юридична особа 31.01.2003. Основним видом діяльності товариства є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Окрім іншого, у ТОВ СП “Нібулон” є у користування вантажний автомобіль Scania R450 h/y/ KA2250MK з напівпричепом.
Зазначений вантажний автомобіль обладнаний цифровим тахографом StoneridgeSE 5000, який 27.01.2024 пройшов відповідну перевірку та адаптацію.
25.04.2024 водій ТОВ СП “Нібулон” Дрозд В.І. здійснював вантажне перевезення кукурдзи на вантажному автомобілі Scania R450 h/y/ KA2250MK з напівпричепом за маршрутом м. Миколаїв – с. Визірка Одеський район Одеська область.
25.04.2024 працівниками Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області здійснювалася рейдова перевірка на 126 км автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, у тому числі вантажного автомобіля ТОВ СП “Нібулон” Scania R450 h/y/ НОМЕР_1 з напівпричепом, під керуванням водія ОСОБА_1 .
Під час перевірки встановлено, що у водія відсутня інформація на роздруківки з цифрового тахографа за період з 06.04.2025 року по 15.04.2025 рік та відсутній бланк підтвердження діяльності водія ОСОБА_1 за цей період.
Зазначене відповідачем кваліфіковано, як абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.
За цим фактом складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР087329.
28.04.2025 Відділ державного нагляду (контролю) у Миколаївській області направив на адресу ТОВ СП “Нібулон” запрошення прийняти участь у розгляді справи про порушення на автомобільному транспорті на 15.05.2025, яке ним було отримано 03.05.2025.
15.05.2025 уповноваженою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області, на підставі Акту перевірки №087325  за фактом перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме роздруківки з цифрового тахографа за 06.04.2024 або бланк підтвердження водія ОСОБА_1  транспортного засобу Scania R450 h/y/ KA2250MK прийнято Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 150792, яким позивача визнано винним у правопорушенні передбаченому абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень.
Не погоджуючись із вказаною вище Постановою, позивач оскаржив її до суду.
          Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ150792 від 15.05.2025 протиправною та її скасування.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до ст.18 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Відповідно до ст.53 Закону, у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.
Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Відповідно до п.6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку №340 від 07.06.2010 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Відповідно до п.6.4 Положення, уразі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).
Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Відповідно до п.3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010  № 385,  Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
забезпечує правильну  експлуатацію  тахографа  та  управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
використовує тахокарти (у разі  використання  аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа -  особисту картку  водія  кожного  дня,  протягом  якого керував транспортним засобом;
має при  собі:  протокол про перевірку та адаптацію тахографа до  транспортного  засобу;  заповнені  тахокарти  у  кількості, що передбачена  ЄУТР  (  994_016  ),  або картку водія чи роздруківку даних  роботи  тахографа  у  разі  обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності  або  пошкодження  аналогового  тахографа своєчасно  записує  від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти,  де нанесена  сітка  з  відповідними графічними  позначками,  інформує про це відповідну посадову особу перевізника,  з яким водій перебуває у  трудових  відносинах  (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці  аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. 
Відповідно до п. 3.7. Інструкції перевізники:
забезпечують водіїв, які відправляються в  рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для  роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);
зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;
аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв,  отриману за допомогою тахографа,  а в  разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому. 
Відповідно до п.6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку №340 від 07.06.2010 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Питання обліку робочого часу водіїв під час внутрішніх перевезень врегульоване саме ч.3 ст.18 Закону, яка є відсильною до інших нормативно-правових актів.
На виконання вимог ст.18 Закону, Міністерством транспорту та зв`язку України і видано наказ про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, який прямо висуває вимоги про обладнання вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн для внутрішніх перевезень діючими та повіреними тахографами.
Таким чином, відповідно до вимог законодавства у водія автомобіля повною масою понад 3,5 тонн, якій здійснює внутрішні перевезення вантажів, обладнаний цифровим тахографом, повинні бути роздруковувати на паперовому носії інформація про роботу та відпочинок водіїв, а якщо водій в якісь дні не працював то бланк підтвердження діяльності.
Щодо аргументу позивача про те, що п.3 Інструкції передбачає альтернативні варіанти наявності у водія або картки водія, або роздруківку даних  роботи  тахографа, то на переконання суду мова йде не лише про наявність самої картки водія, а про її використання, тобто підключення до цифрового тахографа. У цьому випадку, відповідачем зафіксовано, що протягом 06.04.2025 такого підключення картки водія до тахографа не було. Згідно пояснень позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції автомобіль не експлуатувався протягом 06.04.2025-13.04.2025, про що було складено Бланк підтвердження. Тобто, навіть з позиції позивача випливає, що протягом цих днів картка водія не використовувалася. А обов`язок зберігати ці бланки підтвердження протягом 28 днів у водієві прямо передбачений п.6.4 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів. В спірній постанові ПШ150792 від 15.05.2025, відповідачем зокрема так і зазначено, що адміністративно-господарський штраф застосовується за відсутність роздруківки з цифрового тахографу або бланку підтвердження водія.
Та обставина, що позивачем наданий бланк підтвердження діяльності до позову у цій справі, жодним чином не спростовує факт правопорушення. У будь-якому випадку, зазначений документ повинен бути у водія під час перевірки, а не надаватися під час розгляду справи відповідачем. 
Відповідальність за ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються за відсутності саме на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.
З приводу аргументів позивача про порушення його права бути вислуханим та приймати участь у власній справі, то вони також не знайшли підтвердження. 
Відповідно до п.17 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), який затверджено постановою КМУ № 1567 від 08.11.2006 справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України “Про адміністративну процедуру”.
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
У цьому випадку, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем забезпечено дотримання вимог п.17 Порядку №1567, про час і місце позивач був повідомлений 05.05.2025, тобто за 10 днів до розгляду справи, а оскільки представник позивача не з`явився на її розгляд, у відповідача було право розглянути її без участі ТОВ СП «Нібулон».
Щодо невідповідності номеру акту від 25.04.2025 №АР087329 з номером акту зазначеному у постанові - № 087325.
Сама наявність лише помилки у рішення суб`єкта владних повноважень, не є безумовною підставою для висновку про протиправність цього рішення, та необхідності його скасування. На переконання суду, будь-яку таку технічну помилку необхідно розглядати на предмет того, чи перешкодила вона захисту прав особи, чи не призвела к неправильному застосування законодавства, чи не спотворила вона взагалі суть правовідносин між особою та владним суб`єктом. У цьому випадку, суд таких обставин не вбачає. Помилка в номері акту не призвела до помилки в юридичній кваліфікації. В самій постанові, окрім посилання на помилковий номер акту, є також посилання на дату порушення, місця порушення та автомобіль на якому було скоєно порушення, викладена юридична кваліфікації правопорушення. Тобто, ця помилка не вплинула на фактичний зміст, та не завадила позивачу зрозуміти за що накладено штраф та при яких обставинах.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов до висновку про відмову у визнанні протиправною та її скасування Постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ150792 від 15.05.2025 року.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з наступних підстав.
Щодо посилань позивача (апелянта), що на момент перевірки у водія транспортного засобу може бути або картка чи роздруківка, з чим відповідач категорично не погоджується:
Згідно пункту 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу обладнаного тахографом:          використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
Карта водія (особиста картка) — це пластикова картка з вбудованим в неї чіттом (мікропроцесором), який зберігає всю необхідну інформацію. Тобто це документ європейського зразка, який видається тільки особисто водієві і є його власністю. Вся інформація про водія вноситься в європейську базу даних TACHOnet, і водій отримує індивідуальний номер карти, яка має офіційний статус як в Україні, так і в країнах Європейського Союзу.
Без картки водія неможливо встановити його режим праці та відпочинку. Особиста карта водія потрібна, щоб користуватися цифровим тахографом, що встановлений у транспортному засобі, який виконує перевезення вантажів з метою Фіксування інформації про режим праці та відпочинку водія. За відсутності у слоті тахографа особистої картки водія, інформація про режим праці та відпочинку водія не буде фіксуватися і роздруківки режиму праці та відпочинку водія теж не буде за певний період, а отже і порушуватимуться чинні вимоги законодавства у сфері автомобільного транспорту.
Роздруківка даних роботи тахографа- це роздруківка з особистої картки водія яка використовувалась в цифровому тахографі на паперовому носії яка містить інформацію про режим роботи та відпочинку цього водія транспортного засобу.
Приписами пункту 3.3 Інструкції № 385 передбачена конструкція "використання водієм карти кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом", правова природа такого правила в сукупністю з необхідністю ведення обліку робочого часу направлена на організацію безпечної праці та недопущення настання пов`язаних з цим негативних наслідків.
Пунктом 3.3 Інструкції № 385 передбачено імперативний обов`язок водія транспортного засобу використовувати особисту картку кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Отже у водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, на момент перевірки має бути в наявності чинна особиста картка водія, він повинен використовувати її у відповідному слоті цифрового тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом та надавати уповноваженим посадовим особам роздруківку даних роботи тахографа. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Верховний Суд в постанові від 06 лютого 2025 року по справі № 440/2336/23 констатував, що: «Вирішуючи спір по суті позовних вимог, судами попередніх інстанцій встановлено, що під час перевірки виявлено відсутність роздруківки даних роботи тахографа водія за 18 січня 2023 року, враховуючи, що водій не використовує особисту картку.
Згідно з підпунктом 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Отже, чинним законодавством саме на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечення належної експлуатації тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами.
Під час перевірки у водія була відсутня роздруківка даних роботи тахографа за 18 січня 2023 року (день перевірки), яка, відповідно до статті 48 № 2344-ІІІ та підпункту 3.3. Інструкції № 385. повинна бути у водія, якщо він не використовує особисту картку водія та що, відповідно, є підставою для притягнення позивача для відповідальності».
Отже, у вищевказаній постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що застосований штраф до автомобільного перевізника за відсутність роздруківки у водія, у зв`язку з тим, що він не використовував особисту картку водія в слоті тахографа, є правомірним, оскільки на автомобільного перевізника покладаються обов`язки, щодо забезпечення належної експлуатації тахографа.
Тобто, роздруківка є документом похідним від картки водія, адже процес її створення неможливий без використання картки в тахографі, а надання роздруківки можливе тільки уразі використання картки водія у тахографі.
Аналогічні висновки були зроблені судами апеляційних інстанцій в наступних справах: 1. В постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2024 по справі № 520/20434/23; 2. В постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2024 по справі № 400/3767/24; 3. В постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 по справі № 620/4136/24; 4. В постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2024 по справі № 400/2848/24; 5. В постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2024 по справі № 380/10652/23; 6. В постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 по справі № 400/12246/23.
Окрім того, з вищезазначеної постанови Верховного Суду від 06 лютого 2025 року по справі № 440/2336/23 також вбачається, що роздруківка даних роботи водія з тахографа є тим документом який передбачений відповідно до вимог статті 48 Закону № 2344-ІІІ та підпункту 3.3. Інструкції №385.
Отже у пункті 3.3 Інструкції №385 вказано, що водій має при собі:
1.          протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу;
2.          заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Згідно наведеної норми, водій транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом повинен мати протокол про перевірку та адаптацію тахографа та особисту картку, роздруківку даних роботи тахографа.
Аналізуючи вищевказані норми, слідує що водій транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, зобов`язаний мати при собі роздруківку даних його роботи з його особистої картки водія.
Беззаперечним є тлумачення сполучника "чи". Проте, смислове розуміння в цілому пункту 3.3 Інструкції №385 вказує на те, що сполучник чи вказує на альтернативну можливість мати різні документи в залежності від виду тахографа (аналогового чи цифрового). Аналогічна правова позиція відображена в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2024 по справі № 340/1617/22.
Тож у водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, на момент перевірки має бути в наявності чинна особиста картка водія, він повинен використовувати її у відповідному слоті цифрового тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом та надавати уповноваженим посадовим особам роздруківку даних роботи тахографа. 
Щодо посилань позивача (апелянта), на необов`язковість наявності у водія бланку підтвердження діяльності водія взамін відсутніх роздруківок:
Згідно пункту 6.4 Положення №340, у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів. Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).
Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.
З 20.12.2010 набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної у Женеві 01.07.1970 в частині надання до контролю реєстраційних листків (роздруківок) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі їх відсутності надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Зазначена поправка має на меті приведення ЄУТР у відповідність із законодавством, введеним у дію у Європейському Союзі (Постанова ЄЄ №561/2006 від 15.03.2006) в частині періодів керування та відпочинку професійних водіїв, з тим щоб забезпечити гармонізацію цих двох систем і правил та безпеку дорожнього руху.
Вказане дає підстави для висновку, що водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки (роздруківки) за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто всього 29, а в разі відсутності їх- оригінал Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Бланк підтвердження діяльності є документом, що оформлюється перевізником у разі, коли водій здійснював роботу, не пов`язану із вантажними перевезеннями, із зазначенням періоду та даних водія.
Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної у Женеві 01.07.1970, передбачає надання до контролю роздруківок за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланку підтвердження діяльності.
Наявна в справі роздруківка від 25.04.2025 підтверджує встановлене в Акті перевірки порушення щодо відсутності роздруківок водія ОСОБА_1 за період водія за період з 06.04.2025 року по 15.04.2025 р, оскільки вказана роздруківка не містить такої інформації.
Щодо зауважень позивача, на те що в акті перевірки від 25.04.2025 вказано номер АР087329, а в постанові № ПШ 150792 від 15.05.2025 зазначено номер акту 087325:
При заповненні графи в постанові «допущено порушення законодавства про автомобільний транспорт» допущено технічну описку, помилково зазначено номер Акту перевірки № 087325 замість правильного - №087329.
У матеріалах справи є наявний адресований саме позивачу ТОВ СП «Нібулон» виклик на розгляд справи на 15 травня 2025 (коли і була винесена спірна постанова, що оскаржується №ПШ150792) саме по Акту перевірки № 087329 від 25.04.2025, інших викликів на розгляд справи на 15 травня 2025 позивач не отримував.
У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі №540/4291/20 суд зазначив: «якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли недотримано окремих елементів».
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 22.05.2020 у справа № 825/2328/16, за змістом якого: "          При цьому, Верховний Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа № 813/1790/18.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що скаржником не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності".
Тобто, межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини; чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Отже дії відповідача під час формування постанови № ПШ150792 від 15.05.2025 є законними та такими, що відповідають вимогам статті 19 Конституції України, а рішення суду першої інстанції, щодо оскарження даної постанови по справі № 400/5557/25 є таким, що винесене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року по справі № 400/5557/25, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

           Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
            Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький