ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,    м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua
   
Головуючий у першій інстанції: Петров Д.В.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                     Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 вересня 2025 року                                              Справа № 758/16530/24
  
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:  
Головуючого судді                       Епель О.В.,  
суддів:                                                         Сорочка Є.О.,  Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу    ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року у справі

за позовом            ОСОБА_1 
  
до                       
ІНФОРМАЦІЯ_1 

про                     скасування постанови про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В :  
                        Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач) в якому просив скасувати постанову №959/2024 по справі про адміністративне правопорушення від 23 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
          В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що не отримував повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 чи повідомлення про розгляд справи щодо нього про вчинення адміністративного правопорушення.
Позивач стверджував, що Відповідачем не надано докази, які підтверджують факт його неявки за викликом, а окрім того його було позбавлено права бути вчасно обізнаним з приводу розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Також ОСОБА_1 зазначав, що в оскаржуваній постанові не зазначено обставин і не викладено суть адміністративного правопорушення.Вважає, що міг би бути притягнути до адміністративної відповідальності лише у випадку, якби виклик попередньо був доведений до його відома.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що особа вважається належним чином повідомленою про необхідність явки до ТЦК, якщо повістка про виклик згенерована в електронному вигляді, підписана кваліфікованим підписом керівника ТЦК, направлена рекомендованим листом з описом вкладення за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення облікових даних, однак не була отримана військовозобов`язаним, про що працівниками Укрпошти проставлено відмітку «відсутність адресата за вказаною адресою». 
При цьому, суд зазначив, що 16 жовтня 2024 року працівниками Укрпошти проставлено відмітку «Відсутність адресата за вказаною адресою». Попередня відмітка значиться за 03 жовтня 2024 року: «невдала спроба вручення».
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі, стверджуючи, що суд не з`ясував дату належного оповіщення Позивача про виклик до   ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При цьому, Апелянт зазначає, що поштове відправлення № 0504060462443 повернулось до Відповідача лише 16 жовтня 2024 року, тобто на наступний день, який був визначений для явки Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також ОСОБА_1 відзначає, що у долученому Відповідачем описі вкладення відсутні усі ообв?язкові реквізити, зокрема, відсутня графа «перевірив», прізвище працівника поштового зв?язку та відбиток поштового штемпеля.
Крім того Апелянт стверджує, що Відповідач не повідомив його про розгляд адміністративної справи не пізніше як за три доби  дня розгляду справи, як це передбачено ст.277-2 КУпАП. Крім того, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що належним чином з?ясовувалася причина неявки, а окрім того не зрозуміло, які саме документи досліджувались начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 , не розкрито їх зміст та без зазначення доказів, що підтверджують вчинення правопорушення.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2025  та від 06.05.2025, 02.06.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від   07.07.2025 та від 31.07.2025 у Відповідача було витребувано копію поштового відправлення 0504060462443, а саме конверту та його вмісту, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, довідки за формою ф.20 про причини повернення/ досилання/ зберігання.
У строк, встановлений судом, ухвала суду ІНФОРМАЦІЯ_4 не виконана.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від   05 серпня 2025 року у Відповідача було повторно витребувано копію поштового відправлення 0600292836675, а саме конверту та його вмісту, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, довідки за формою ф.20 про причини повернення/ досилання/ зберігання.
У строк, встановлений судом, зазначена впище ухвала суду ІНФОРМАЦІЯ_4 також не виконана.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
          З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав. 
Обставини справи, встановлені судом.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зобов`язувався з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_6 (за адресою: АДРЕСА_1 ) 15 жовтня 2024 року для уточнення даних. 
Сформована повістка була направлена 30.09.2024 на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення за № 0504060462443, що підтверджується долученими до Відзиву на позовну заяву додатками, а саме копією опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення, роздруківкою трекінгу Укрпошти за номером № 0504060462443. 
Як вбачається з роздруківки трекінгу відстеження поштового відправлення за номером  0504060462443, 16 жовтня 2024 року працівниками Укрпошти проставлено відмітку «Відсутність адресата за вказаною адресою». Попередня відмітка значиться за 03 жовтня 2024 року: «невдала спроба вручення».
23.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прийнято постанову № 959/2024, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 25 500 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 15.10.2024 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк та місце, зазначені в повістці/розпорядженні/викликом, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).
Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, згідно Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. 
Згідно з абз. 7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024№ 3633-ІХ) інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що диспозиція ч. 3  ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення   законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема,   правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
13. Втім, у спірній постанові відсутнє посилання на конкретну норму Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яку порушив Апелянт. Так, Відповідачем зазначено, що Позивач порушив вимоги статті 22 Закону №3543-XII.
14 У контексті зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ст. 22 Закону №3543-XII містить декілька окремих абзаців, які передбачають конкретні обов`язки громадян у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, що свідчить про відсутність чіткого формулювання обвинувачення, та є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи, є необхідним для реалізації права на захист, на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
Зокрема, у рішенні від 25.07.2000 у справі "Маттоціа проти Італії" Європейський суд зазначив, що "обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Разом з тим,   згідно з абз. 1 ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII передбачено обов`язок громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Як встановлено судом першої інстанції повісткою ОСОБА_1 було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_7   за адресою АДРЕСА_1 , на 15.10.2024, яку було направлено останньому 30.09.2024 рекомендованим поштовим підправленням за адресою: АДРЕСА_2 .  
Згідно із п. 41 Порядку № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Як встановлено судом першої інстанції, поштове відправлення із повісткою про виклик, після невдалої спроби вручення, повернулося в ІНФОРМАЦІЯ_7 . Працівниками Укрпошти проставлено відмітку 03 жовтня 2024 року: «невдала спроба вручення».
Водночас, колегія суддів вважає помилковим твердження суду першої інстанції, що 16.10.2024 працівником Укрпошти було проставлено відмітку про «відсутність адресата за вказаною адресою», оскільки наявна у матеріалах справи роздруківка містить відомості про «закінчення встановленого терміну зберігання», що у відповідності до п. 41 Порядку № 560 не є належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Разом з тим, з метою встановити належне оповіщення Позивача про виклик, судом апеляційної інстанції двічі витребовувалася у Відповідача копія поштового відправлення 0504060462443, а саме конверту та його вмісту, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, довідки за формою ф.20 про причини повернення/ досилання/ зберігання.
Втім, ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 та від 31.07.2025 про витребування доказів Відповідачем не виконані. 
Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ.
Принагідно, колегія суддів відзначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, факт  та дата проставлення на поштовому відправленні 0504060462443   відмітки саме про відсутність ОСОБА_1 за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання Відповідачем не підтверджено. Докази вручення ОСОБА_1 повістки ані до суду першої, ані апеляційної інстанції Відповідачем не надано. 
Вказане дозволяє колегії суддів прийти до висновку про відсутність у бездіяльності ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності та наявність правових підстав для скасування постанови від № 959/2024 від 23 жовтня 2024 року.
Окремо, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про порушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 положень абз. 2 ст. 33 КУпАП під час накладення адміністративного стягнення.
Так, відповідно до ч.3 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян встановлено пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України та становить 17 гривень.
Як вбачається зі спірної постанови, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано покарання у максимальному розмірі- 25500,00 грн (17 х1500), й при цьому не враховано та не обґрунтовано його відповідність характеру вчиненого правопорушення, не враховано особу порушника, ступінь його вини та інші обставини, що також свідчить про наявність підстав для скасування спірної постанови.
Аналізуючи всі доводи сторін, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Підсумовуючи усе викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення адміністративного позову у цій справі в повному обсязі.
Водночас, для повного захисту прав та інтересів Позивача, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.
Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Подільського районного суду міста Києва від  26 березня 2025 року - скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню повністю. 
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У Законі України "Про Державний бюджет на 2024 рік" станом на 01.01.2024 встановлено розмір прожиткового мінімуму 3028,00 грн.
Отже, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання позовної заяви становить 3028х0,2=605,60 грн, а за подання апеляційної скарги 605,60х150%=908,40 грн.
Отже, оскільки колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення  суду першої інстанції та прийняття нового про задоволення  адміністративного позову у цій справі, наявні підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача понесених ним судових витрат зі  сплати судового збору у загальному розмірі 1514 грн (605,60+908,40).
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від  26 березня 2025 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від № 959/2024 від 23 жовтня 2024 року.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) судові витрати в розмірі 1514 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень та нуль копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена. 
Судове рішення виготовлено 17 вересня 2025 року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      Є.О. Сорочко

                                                                                Є.В. Чаку