ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2025 року	Львів	Справа № 380/18459/24 пров. № А/857/9195/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Заверухи О.Б., Матковської З.М., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року (головуючий суддя: Ланкевич А.З., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
ОСОБА_1 , 02.09.2024 звернулася до суду з позовом в якому  просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.08.2024 № 084150005616 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності позивачеві;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.08.2024 № 084150005616 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності позивачеві;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивачеві періоди роботи з 03.04.1984 по 25.07.1984 та з 30.07.1984 по 13.07.1998;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 31.07.2024 про призначення пенсії по інвалідності та призначити позивачеві пенсію по інвалідності з 31.07.2024.
Обґрунтовує позов тим, що є особою з інвалідністю ІІІ групи, має необхідний вік та страховий стаж, що дають право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV). Зазначила, що 31.07.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення вказаного виду пенсії, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.08.2024 № 084150005616 відмовлено, мотивуючи відсутністю необхідного страхового стажу (зокрема, до загального страхового стажу не враховано періоди роботи: з 03.04.1984 по 25.07.1984 (відсутні відомості про встановлення та виконання норм (трудоднів) обслуговування під час роботи в колгоспі); з 30.07.1984 по 13.07.1998 (печатка при звільненні канцелярії)). Крім того, вказала, що 15.08.2024 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону № 1058-IV, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.08.2024 № 084150005616 відмовлено з аналогічних підстав. Позивачка з такими рішеннями відповідачів не погоджується та вказала, що факт наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії підтверджено записами трудової книжки, яка, в силу приписів ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим та протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.08.2024 № 084150005616 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.08.2024 № 084150005616 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 03.04.1984 по 25.07.1984 року та з 30.07.1984 по 13.07.1998 (згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ) та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.07.2024 (з дня звернення за призначенням пенсії вперше).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодилися Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та оскаржили його в апеляційному порядку. 
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області посилається на те, що правових підстав для призначення пенсії по інвалідності позивачці відсутні, оскільки згідно поданих документів страховий стаж становить 8 років 5 місяців 4 дні, замість необхідних 14 років.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві покликається на те, що результатами розгляду поданих документів, при обчисленні страхового стажу, не враховано періоди роботи: з 03.04.1984 по 25.07.1984 (відсутні відомості про встановлення та виконання норм (трудоднів) обслуговування під час роботи в колгоспі) та з 30.07.1984 по 13.07.1998 (печатка при звільненні канцелярії). Зазгачає, що згідно наданих документів страховий стаж позивачки становить 08 років 05 місяців 04 дні, що недостатньо для призначення пенсії по інвалідності. Враховуючи викладене, вважає, що спірні рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.08.2024  № 084150005616 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.08.2024 № 084150005616 є правомірними та прийнятими на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою. Що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.09.2022 № 1321-7001498786.
Позивачці, 16.07.2024 встановлено ІІІ групу інвалідності (безтерміново), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 008384.
Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 вона містить такі записи про роботу позивачки, зокрема:
- запис № 1 - 03.04.1984 прийнята в члени колгоспу ім. Чкалова ветфельдшером згідно поданої заяви;
- запис № 2 - 25.07.1987 виведена із членів колгоспу ім. Чкалова згідно поданої заяви;
- запис №  - 30.07.1984 прийнята на посаду медстатиста у Василівську райсес;
- запис № 4 - 17.01.1985 переведена на посаду лаборанта лабораторії на спецзасобах;
- запис № 5 - 03.02.1992 переведена на посаду санітарки сангіг. лаболаторії;
- запис № 6 - 01.02.1996 переведена на посаду лаборанта сангіг. лаболаторії;
- запис №7 - 13.07.1998 у звільнена з роботи по ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.
Позивачка, 31.07.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просила призначити їй пенсію по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону № 1058-IV України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.
За результатами розгляду заяви та наданих позивачкою документів відповідач прийняв рішення від 07.08.2024 № 084150005616 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, диплом) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж складає 8 років 5 місяців 4 дні, що недостатньо для призначення пенсії по інвалідності. До загального страхового стажу не враховано періоди роботи: з 03.04.1984 по 25.07.1984 (відсутні відомості про встановлення та виконання норм (трудоднів) обслуговування під час роботи в колгоспі); з 30.07.1984 по 13.07.1998 (печатка при звільненні канцелярії).
Позивачка, 15.08.2024 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону № 1058-IV, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.08.2024 № 084150005616 відмовлено з аналогічних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, діяли не на підставі та не у спосіб, визначені законодавством, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.08.2024 № 084150005616 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.08.2024 № 084150005616 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.
Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст.24 № 1058-IV).
Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Стаття 30 Закону № 1058 визначає умови для призначення пенсії по інвалідності.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 Закону № 1058, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого  статтею 32  цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Згідно зі ст. 32 Закону № 1058, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю III групи від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що обов`язковими умовами для призначення пенсії по інвалідності, відповідно до вказаної вище норми, у випадку встановлення інвалідності ІІІ групи, є вік - від 56 років до 59 включно років та 14 років страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що вік позивачки становить 60 років. 
Однак, за змістом оскаржуваних рішень про відмову в призначенні пенсії по інвалідності,  страховий стаж становить 8 років 5 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності.
Так, підставою для відмови в призначенні пенсії слугувала відсутність у позивачки необхідного стажу 14 років, оскільки згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 03.04.1984 по 25.07.1984 - відсутні відомості про встановлення та виконання норм (трудоднів) обслуговування під час роботи в колгоспі; з 30.07.1984 по 13.07.1998 - печатка при звільненні канцелярії.
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими твердженнями пенсійного органу з огляду на таке.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм доводить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, надання уточнюючих довідок повинно здійснюватися лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
Крім цього, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивачка у той чи інший період її роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з її трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, так як працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 вона містить такі записи про роботу позивачки, зокрема:
- запис № 1 - 03.04.1984 прийнята в члени колгоспу ім. Чкалова фельдшером згідно поданої заяви;
- запис № 2 - 25.07.1987 виведена із членів колгоспу ім. Чкалова згідно поданої заяви;
- запис №  - 30.07.1984 прийнята на посаду медстатиста у Василівську райсес;
- запис № 4 - 17.01.1985 переведена на посаду лаборанта лабораторії на спецзасобах;
- запис № 5 - 03.02.1992 переведена на посаду санітарки сангіг. лаболаторії;
- запис № 6 - 01.02.1996 переведена на посаду лаборанта сангіг. лаболаторії;
- запис № 7 - 13.07.1998 у звільнена з роботи по ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки трудова книжка позивачки містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, а тому такі підтверджують її стаж за період з 03.04.1984 по 25.07.1984 та з 30.07.1984 по 13.07.1998.
Щодо покликання відповідачів, як правову підставу для не зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 03.04.1984 по 25.07.1984, оскільки відсутні записи про встановлений мінімум та відпрацьовані трудодні у колгоспі, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, з огляду на таке.
Так, відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 1788-ХІІ, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки позивачка працювала у колгоспі ім. Чкалова на посаді фельдшера, а не як член колгоспу в громадському господарстві, а тому на позивачку не може поширюватися вимога про встановлення мінімуму та відпрацювання трудоднів.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягнула необхідного віку та мала необхідний страховий стаж роботи, який з урахуванням зарахування спірних періодів становив більше ніж 14 років, а тому ОСОБА_1 має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV.
Таким чином, апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд – 
постановив:
апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі № 380/18459/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська