КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 367/379/25                                                                                       Головуючий у І інстанції Кухленко Д.С.
Провадження №22-ц/824/12975/2025                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
12 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2025 року тана додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народився син, ОСОБА_3 , матір`ю сина позивача вказана ОСОБА_1 . 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року, яке залишено в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 4000,00 грн щомісяця, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 14 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Як на підставу для зменшення розміру аліментів ОСОБА_2 вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народилася ще одна дитина - ОСОБА_4 , у зв`язку із чим матеріальне становище платника аліментів змінилося  в бік погіршення.
Крім того, ОСОБА_2 надсилає кошти на утримання неповнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та надає кошти на утримання та оплачує навчання повнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є студентом денної форми навчання за спеціальністю «Міжнародне право» Академії адвокатури України.
У позовній заяві вказував про погіршення стану свого здоров`я, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ№738365 від 14.03.2024 року про встановлення йму ІІ групи інвалідності.
Зазначав, що перенесений ним інсульт та його наслідки, порушення функцій лівих кінцівок, порушення статики та ходи, інші хронічні невиліковні хвороби свідчать про нездатність позивача до праці в звичайних виробничих умовах. Вказане підтверджується довідкою серії 12ААА №050741 від 31.07.2024 про результати визначення у застрахованої особи ступеня 70% (відсотків) втрати професійної працездатності.
Фактична втрата позивачем 70% працездатності не були враховані судом у справі №367/2716/21, адже їх встановлення відбулось 31.07.2024 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції.
Позивач також перебував на стаціонарному лікуванні в КНН «Київська міська клінічна лікарні №3» з 20.11.2024 по 06.12.2024 з діагнозом: ГПМК за ішемічним типом в басейні ПСМА у вигляді вираженого лівобічного геміпарезу (повторний інсульт), правобічного гаймориту, вираженим порушенням статики, ходи, наявністю вестибулярно-атактичного, стійко церебрастенічного синдромів, синдрому лікворної гіпертензії, з частини (3-4 рази на тиждень) лікворогіпертензивними кризами 20.11.2024, 26.11.2024, 29.11.2024 (зареєстровані стаціонарно).
Вказував також, що позивач має навантаження по обов`язку утримання матері, яка є непрацездатною та постійно потребує матеріальної допомоги.
Також у позові зазначено, що ОСОБА_2 з 28 грудня 2018 року працює в АО «Сингаївський, Сербінов та партнери» та відповідно до довідки про доходи отримує заробітну плату 4950,00 грн, яка за вирахуванням ПДФО становить орієнтовно 4000,00 грн, а за останні 6 місяців (з червня по листопад 2024 року) отримав сукупно виплату заробітної плати за вирахуванням ПДФО на суму 23 710,35 грн. Крім того, позивач отримує пенсію у розмірі 9 131,16 щомісячно. Таким чином сукупний розмір пенсії ОСОБА_2 з червня по листопад 2024 року склав 54786,96 грн.
ОСОБА_2 вказує на те, що матеріальний стан відповідача значно зріс, станом на дату подання позовної заяви відповідачка з малолітнім ОСОБА_3 отримують тимчасовий прихисток в країні Євросоюзу - Французькій Республіці, де отримують матеріальну допомогу. Також, відповідачка з 11 січня 2024 року працює в ТОВ «Гала Фудз» на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту (маркетолог) заробітна плата за місяць становить 8 125,00 грн. До того ж, сімейний стан відповідачки також змінився, остання вийшла заміж за директора компанії ТОВ «Гала Фудз» Олійника Ю.В.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі з 4 000 грн до 2 000 грн щомісяця, з урахуванням індексації відповідно до закону та просив стягувати аліменти у зменшеному розмірі від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2025 року позов задоволено.
Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі з 4 000 грн до 2 000 грн щомісяця, з урахуванням індексації відповідно до закону та стягувати аліменти у зменшеному розмірі від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, а додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви або змінити додаткове рішення, зменшивши суму витрат на правову допомогу до 500 грн.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано належних доказів зміни його матеріального стану в гірший бік у зв`язку з народженням четвертої дитини, доказів погіршення стану здоров`я, що суттєво знизило його працездатність, а також не надано доказів обов`язку утримання немічної матері, оскільки вона є непрацездатною особою пенсійного віку.
Вказує на те, що суд першої інстанції неправильно дослідив висновок МСЕК серія 12 ААГ №738365 від 14 березня 2024 року, оскільки з даного документу вбачається, що ІІ група інвалідності позивачу була встановлена на строк до 10 березня 2025 року, тобто станом на момент ухвалення судом рішення про зменшення розміру аліментів цей доказ втратив свою чинність, а отже ним не можна було обґрунтовувати  судове рішення.
ОСОБА_1 звертає увагу в апеляційній скарзі на те, що обставини утримання «немічної» мами-пенсіонерки, повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, іншої неповнолітньої доньки від першого шлюбу, вже бралися судом до уваги при визначенні розміру аліментів у сумі 4 000,00 грн, тому це не є новими обставинами, не є обставинами погіршення матеріального стану платника аліментів, оскільки ці витрати суд, що призначив аліменти, вже врахував.
Також, в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 звертає увагу на наявність у адвоката Сербінова О.С. майна, що перебуває у спільній сумісній власності з його новою дружиною.
Щодо додаткового рішення  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що при подачі позовної заяви 25 грудня 2024 року ОСОБА_2 мав виконати приписи ч. 1 ст. 134 ЦПК України та зазначити попередній/орієнтовний розрахунок суми очікуваних судових витрат на правничу допомогу за договорами б/н від 03 лютого 2024 року та додатковим договором б/н від 20 грудня 2024 року, однак позивач вищевказаного не зробив, що є самостійною підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу.
Крім того,  ОСОБА_1 вказує на те, що відповідачка була позбавлена можливості заявити клопотання про зменшення розміру судових витрат позивача, оскільки останній у позовній заяві не зазначив попереднього розрахунку своїх очікуваних судових витрат на правничу допомогу.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Грубська К.В. до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» подала відзив на апеляційну скаргу на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2025 року, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Відзив обґрунтований тим, що після ухвалення рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року сімейний та матеріальний стан платника аліментів фактично змінився, а вказане рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на одну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., в розмірі 4 000,00 грн. прямо ставить інших дітей відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в нерівне матеріальне становище, не забезпечує рівні умови утримання всіх дітей позивача, що не відповідає принципу справедливості, зважаючи також на наявність потреби у закупівлі життєво необхідних позивачу інсуліну, цукрознижуючих препаратів та інші необхідних ліків для підтримки власного стану здоров`я, базову необхідність у купівлі продуктів харчування, одягу та оплаті власних комунальних послуг, а також зважаючи на значене погіршення здоров`я платника аліментів ОСОБА_2 , встановлену йому 2 групу інвалідності та фактичну втрату 70 % працездатності, що прямо вказує на втрату ефективної працездатності, яка притаманна здоровим людям, через незворотні розлади функцій організму, та безпосередньо вплинуло на рівень та можливості його заробітку в бік погіршення.
Таким чином, вищевикладені обставини обґрунтовують необхідність у зменшенні розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.   
Також, представник ОСОБА_2 - адвокат Грубська К.В. до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» подала відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішенняІрпінського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування відзиву зазначає, що посилання на вимоги ст. 134 ЦПК України, як на підставу для відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованими, оскільки аналіз даної ст. свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Крім того, представник  ОСОБА_2 - адвокат Грубська К.В. звертає увагу, що в позовній заяві ОСОБА_2 на виконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачем у даній справі понесено, та які він очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи - складає витрати на правову допомогу з метою подальшого представництва інтересів позивача у судових засіданнях представником та підготовки інших процесуальних документів у справі (існує ймовірність понесення додаткових витрат з професійної правничої допомоги), а також позивачем було зроблено відповідну заяву на виконання приписів ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 246 ЦПК України, що докази на підтвердження розміру понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по суті позовних вимог.
Також, представник  ОСОБА_2 - адвокат Грубська К.В. зазначає, що відповідачка не була позбавлена права на подання відзиву та відповідних заяв (клопотань) про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу з відповідним обґрунтуванням.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону відповідає.
Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року, яке залишено в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 4 000,00 грн щомісяця, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 14 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 28 вересня 2017 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 також є батьком неповнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 02 жовтня 2008 року, повнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 31 січня 2006 року, яка, відповідно до довідки № 52/23 від 10 листопада 2023 року, є студенткою 1 курсу денної форми навчання за спеціальністю «Міжнародне право» Академії адвокатури України і закінчує навчання 30 червня 2025 року.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 08 травня 2024 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у ОСОБА_2 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Таким чином, станом на дату подачі позову ОСОБА_2 є батьком чотирьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідно до виписки з історії хвороби №22314 від 16 листопада 2023 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНН «Київська міська клінічна лікарня №1» з 07 листопада 2023 року по 16 листопада 2023 року з діагнозом: цереброваскулярна хвороба, гіпертонична хвороба ІІІ ст., кризовий перебіг.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2413256 від 06 грудня 2024 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в Київська міська клінічна лікарня № 3 з 20.11.2024 по 06 грудня 2024 року з діагнозом ГПМК за ішемічним типом в басейні ПСМА у вигляді вираженого лівобічного геміпарезу, правобічного гаймориту. Дисциркуляторна гіпертонічна енцефалопатія ІІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг. Стенокардія напруги ІІІФК. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Цукровий діабет, 2 типу, тяжкий перебіг, інсулінозалежність. Хронічний панкреатит.
Відповідно до копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №738365 від 14 березня 2024 року ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності строком на один рік.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири, серія та номер: 162, від 11 січня 2022 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевковою Оксаною Вікторівною.
Згідно з інформаційної довідки від 07 березня 2025 року іншого рухомого та нерухомого майна у власності позивача немає.
Відповідно до Довідки від 23 грудня 2024 року № 0000-000006 ОСОБА_2 працює в Адвокатському Об`єднанні «Сингаївський, Сербінов та партнери» з 28 грудня 2018 року, на даний час займає посаду Директора, та отримує заробітну плату 4 950,00 грн. Нарахований дохід за вирахуванням ПДФО за період з 01 червня 2024 року по 30 листопада 2024 року становить 23,710,35 грн.
Відповідно до довідки ГУ ПФУ у м. Києві про доходи №7891 5181 1283 2879 ОСОБА_2 отримує пенсію у розмірі 9 131,16 щомісячно. З даної довідки про доходи також вбачається, що сукупний розмір пенсії ОСОБА_2 з червня по листопад 2024 року склав 54786,96 грн.
Також, суд першої інстанції встановив, що окрім чотирьох дітей в позивача на утриманні перебуває його мати, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є непрацездатною громадянкою, досягла встановленого законом пенсійного віку відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 від 24жовтня 2006 року. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування свого позову, знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи.
Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення витрат на правову допомогу, Ірпінський міський суд Київської області вважав, заявником документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та відповідають встановленим по справі обставинам.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 181 СК України стягнення аліментів у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі здійснюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина.
Ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. 
Згідно роз`яснень, наданих у п. 17 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки він встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів (постанова Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17).
Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Звертаючись до суду з даним позовом,   ОСОБА_2 посилався на те, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів його матеріальне становище значно погіршилось, зокрема у зв`язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_3 ще однієї дитини - ОСОБА_4 , а також у зв`язку із погіршенням його стану здоров`я, наслідком чого стала втрата працездатності до 70%.
Ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23), від 08 січня 2025  року у справі № 567/1462/23 (провадження № 61-6943св24).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, зокрема народження  ІНФОРМАЦІЯ_3 ще однієї дитини - ОСОБА_4 , а також погіршення стану здоров`я є підставами для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_1 з 4000,00 грн на 2000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних доказів зміни його матеріального стану в гірший бік у зв`язку з народженням четвертої дитини апеляційний суд відхиляє, оскільки, як було вищезазначено, в силу вимог ст. 192 СК України, саме народження ще однієї дитини є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів.  
Посилання на відсутність доказів погіршення стану здоров`я, що суттєво знизило його працездатність, апеляційний суд критично оцінює, оскільки відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №738365 від 14 березня 2024 року ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності.
Доводи апеляційної скарги про те, що станом на момент ухвалення судом рішення про зменшення розміру аліментів довідка МСЕК серії 12 ААГ №738365 від 14 березня 2024 року втратила свою чинність апеляційний суд відхиляє, оскільки вони спростовуються витягом з рішення експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_2 щодо встановлення ІІ групи інвалідності до 04 червня 2027 року.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2025 року, крім того, їм була надана належна оцінка судом першої інстанції, тому повторному перегляду (переоцінці) апеляційний суд не вбачає підстав.
Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідачка не спростувала наведені в позовній заяві доводи, на які посилався позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до не згоди відповідача з правильним висновком суду першої інстанції.
З огляду на викладене, судова колегія вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб дітей, обов`язку другого з батьків також утримувати дітей, стану здоров`я платника аліментів, сімейного стану, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову та зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі з 4 000 грн до 2 000 грн щомісяця, з урахуванням індексації відповідно до закону.
Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправильність додаткового рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року, судова колегія вважає їх необґрунтованими та такими, що на відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У постанові від 21 квітня 2021 року в справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із ст. 270 ЦПК України.
Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.
Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.
Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Тобто саме заінтересована сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18
У справі, яка переглядається, встановлено, що на підтвердження обсягу наданих послуг професійної правничої допомоги стороною позивача було надано копії договору про надання правової допомоги №б/н від 03 лютого 2022 року, додаткової угоди № б/н від 20 грудня 2024 року до вказаного договору, копію ордера адвоката Грубської К.В., копію акту № 2 приймання-передачі наданих послуг від 16 травня 2025 року, копію прибуткового касового ордеру від 16.05.2025 на 10 000, 00 грн, а також детальний опис робіт (наданих послуг) від 16 травня 2025 року у справі № 367/2716/21.
Згідно наданої копії Акту №2 приймання-передачі наданих послуг від 16 травня 2025 адвокат Грубська К.В. надала, а ОСОБА_2 прийняв послуги наданої правничої допомоги у справі № 367/2716/21 всього 26 год. загальною вартістю наданих послуг - 10 000 грн. 
Крім того, згідно поданого до суду першої інстанції копії прибуткового касового ордеру від 16.05.2025 ОСОБА_2 сплатив адвокату Грубській К.В. 10 000 грн за надання правової допомоги у справі № 367/2716/21.
Ухвалюючи додаткове рішення про задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу у сумі 10000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується із заявленою сумою судових витрат ОСОБА_2 та вважає її такою, що не відповідає критеріям ч. 4 ст. 137 ЦПК України, однак, в свою чергу відповідачкою не було виконано передбаченого ч. 6. ст. 137 ЦПК України обов`язку доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду даної справи.
Щодо доводів ОСОБА_1 про застосування положень ч.2 ст.134 ЦПК України, звертаємо увагу, що аналіз даної статті свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат, оскільки закон використовує термін «може» відмовити, а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника (див. висновок Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у позовній заяві ОСОБА_2 на виконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачем у даній справі понесено, та які він очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи - складає витрати на правову допомогу з метою подальшого представництва інтересів позивача у судових засіданнях представником та підготовки інших процесуальних документів у справі (існує ймовірність понесення додаткових витрат з професійної правничої допомоги), а також позивачем було зроблено відповідну заяву на виконання приписів ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 246 ЦПК України, що докази на підтвердження розміру понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по суті позовних вимог.
Жодних заперечень з цього приводу відповідачка протягом розгляду даної справи в суді першої інстанції не висловлювала та не подавала, що підтверджується їх відсутністю в матеріалах справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( рішення у справі «East/ West Allianc Limited проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір
Таким чином, визначений судом першої інстанції до стягнення розмір витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, враховуючи складність справи та предмет позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, судова колегія вважає достатнім та обґрунтованим.   
З огляду на викладене, суд першої інстанції при визначенні розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, який підлягав стягненню з відповідача, правильно врахував критерії, що визначені ч. 3 ст.141 ЦПК України, а саме реальність та розумність розміру витрат на правничу професійну допомогу, та зважаючи на часткову доведеність наданих адвокатом послуг, які відображені в акті, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, зводяться до переоцінки доказів, а тому підлягають відхиленню. 
Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2025 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

 
Суддя-доповідач                                                          Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
 
                                                                                       Т.А. Слюсар