ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/3000/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,  
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Нестеров Е.Г. (власні засоби);  
від відповідачів: Киселиця І.Ю. (власні засоби); 
від третьої особи: не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІКЕЛЬХРОМ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 (суддя Юзіков С.Г., повне судове рішення складене 26.07.2024) у справі № 904/3000/23 
за позовом Акціонерного товариства "КОМІНБАНК" 
до відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "УКРНІХРОМ"
відповідача - 2 - ОСОБА_1 
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
про стягнення грошових коштів 

                                                               ВСТАНОВИВ:
У червні 2023 року до Господарського суду Дніпропетровської області звернулось Акціонерне товариство "КОМІНБАНК" (Позивач) з позовом до відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "УКРНІХРОМ", відповідача - 2 - ОСОБА_1 і просив солідарно стягнути з Відповідачів 531 044,90 грн., з яких: 513 900,00 грн. - простроченої заборгованості за кредитом, 16 501,92 грн. - заборгованості за простроченими процентами за кредитом, 642,38 грн. - заборгованості за простроченою комісією за договором, зазначити в резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде виконувати рішення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення на суму основного боргу у розмірі 513 900,00 грн., до моменту виконання рішення суду, мотивуючи неналежним виконанням Відповідачами Договору про надання гарантії № G10596/22 від 14.04.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами, зокрема відповідачем-1 умов договору про закупівлю товарів №4600006009 від 18 квітня 2022 року, укладеного з третьою особою; договору банківської гарантії № G10596/22 від 14.04.2022, укладеного з позивачем; відповідачем-2 договору поруки № G10596./22/Р від 14.04.2022.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 у справі №904/3000/23 позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "УКРНІХРОМ" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "КОМІНБАНК" 513 900,00 грн. – простроченої заборгованості за кредитом, 80568,21 грн. – заборгованості за простроченими процентами за кредитом, 642,38 грн. – заборгованості за простроченою комісією за Договором.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "УКРНІХРОМ" на користь Акціонерного товариства "КОМІНБАНК" 4   458,47 грн. – судового збору. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "КОМІНБАНК" 4 458,47 грн. – судового збору. 
У решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить скасувати рішення суду від 16.07.2024 та прийняти нове, яким відмовити в позові в повному обсязі. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що:
- Позивачем не доведено факт настання гарантійного випадку за Договором гарантії, як наслідок, відповідно до п. п. 1.1, 4.2 та 4.6 даного правочину він не повинен був виплачувати будь-які грошові кошти Бенефіціару; 
- Відповідачем 1 не допускались порушення умов Договору поставки, а отже Позивач виплатив Бенефіціару відповідні грошові кошти у розмірі 642 375,60 грн. безпідставно, як наслідок, Суд не мав правових підстав для стягнення відповідних коштів з відповідачів; 
- висновки Верховного Суду, що вказані в постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 не можуть застосовуватись до даного спору, оскільки в даному випадку п. п. 1.1, 4.2 та 4.6 Договору гарантії (укладеного між гарантом та принципалом) чітко визначено, що кошти за гарантією повинні виплачуватись тільки при настанні гарантійного випадку (порушення умов основного зобов`язання); 
- при підписанні Договору поруки було застосовано факсимільне відтворення підпису Відповідача 2, що свідчить про недотримання вимог ЦК України в частині погодження в письмовій формі між його сторонами всіх істотних умов договору, тобто невчиненість (неукладеність правочину).
Зокрема, у відповідь на Запит Державна прикордонна служба України надала лист від 01.12.2023, в якому зазначено, що Відповідач 2 був відсутній на території України в період з 20.02.2022 по 06.12.2022, а потім з 18.12.2022 він знову виїхав за межі території України. Таким чином, вказані обставини опосередковано свідчать, що Відповідач 2 не міг підписувати Договір поруки в м. Дніпро (як це вказано в даному правочині) 14.04.2022 та угоду про внесення до нього змін 27.12.2022, оскільки він не знаходився у відповідні дати на території України. В порушення вимог ГПК України в Рішенні Суд не надав жодної оцінки вказаним запереченням Відповідача 2;
- невчиненість (неукладеність) Договору поруки свідчить про відсутність необхідності визнавати даний правочин недійним, а отже висновки Суду в рішенні про дійсність Договору поруки не відповідають реальним обставинам Справи.
Одночасно зі скаргою апелянтом подано клопотання про призначення у справі судової експертизи підпису, зокрема способу нанесення підпису ОСОБА_1 на договорах поруки та договорі про внесення змін до нього.
Крім того, у змісті скарги викладено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення. 

Також, не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "УКРНІХРОМ", в якій просить скасувати рішення суду від 16.07.2024 та прийняти нове, яким відмовити в позові в повному обсязі.
Обґрунтовуючи скаргу зауважує, що:
- Судом ухвалено рішення з неповним з`ясуванням всіх обставин Справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, а також зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи. Так, вважає, що в даному випадку Позивач не повинен був сплачувати будь-які кошти Бенефіціару на підставі Гарантії, оскільки головною передумовою для виплати коштів за Договором гарантії є порушення умов договору, на забезпечення якого видавалась відповідна гарантія, а в даному випадку Відповідач 1 не порушував умови відповідного правочину. Стверджує, що Позивач на виконання вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України не надав Суду жодних доказів, які б підтверджували наявність передбачених п. 1.1 Договору гарантії підстав для виплати відповідного платежу, а саме доказів порушення Відповідачем 1 умов забезпечених Договором гарантій зобов`язань.
Зауважує, що Відповідач 1 не допускав жодних порушень умов Договору поставки, як наслідок, у Позивача були відсутні законні підстави для виплати Бенефіціару будь-яких коштів, оскільки відповідно до п. 1.1 Договору поставки, оскільки, незважаючи на те, що Договір поставки та Специфікацію було підписано ще 18.04.2022 Відповідач 1 до кінця квітня 2023 року не отримував від Бенефіціара будь-якої заявки на постачання замовленого товару.
Наголошує, що Позивачем було проігноровано вказані обставини та безпідставно сплачено кошти Бенефіціару. При тому, що Відповідачем 1 не допускались порушення умов Договору поставки, а Позивач не вчиняв будь-яких дій, що були б направлені на дослідження даного питання. Таким чином, Позивач виплатив Бенефіціару відповідні грошові кошти у розмірі 642 375,60 грн. безпідставно, як наслідок, Суд не мав правових підстав для стягнення відповідних коштів з відповідачів.
- Судом було безпідставно застосовано до даних правовідносин висновки Верховного Суду у справі № 910/17772/20 та повністю залишено без уваги у справі, що Позивач не дотримався умов Договору гарантії та виплатив пред`явлені до стягнення кошти Бенефіціару без передбачених на те підстав, що були погоджені між Позивачем та Відповідачем 1 у Договорі гарантії (тобто, Позивач сплатив відповідні кошти з порушенням умов даного правочину);
- Судом в порушення вимог ГПК України безпідставно не зупинено провадження у Справі до розгляду справи № 904/5557/23 (де сторонами є Бенефіціар та Відповідач 1) а також предметом доказування була наявність або відсутність факту порушення Відповідачем 1 умов Договору поставки, як наслідок, результати її розгляду мають безпосередній вплив на вирішення спору у цій Справі, а отже існує об`єктивна неможливість розгляду цієї Справи до вирішення справи № 904/5557/23.
Отже, суд констатує, що за виключенням доводів про невчинення договору поруки, оскільки підпис ОСОБА_1 вчинено за допомогою факсиміле інші доводи обох скарг є ідентичними. 

Позивач  подав  відзив на апеляційну скаргу відповідача-1, в якому вважає рішення по справі законним, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою. Зауважує, що на виконання вимоги третьої особи, отриманої 21.04.2023 за №DEM-21042023/2, сплатив йому кошти банківської гарантії в сумі 642   375,60 грн. (з яких 128 475,00 грн. грошове покриття та за рахунок кредитних коштів в розмірі 513 900,60 грн.), передбаченої договором № № G10596/22 від 14.04.2022. Законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплату грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас, це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
Зазначаючи, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до пункту 42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій, стверджує, що виписки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Отже, факт наявності заборгованості підтверджується долученими Позивачем до матеріалів справи виписками по особовому рахунку Відповідача 1, які є належними доказами підтвердження видачі кредиту та наявності заборгованості за кредитом та відсотками.
Доводи Апелянта, про те, що при вирішенні таких спорів про стягнення коштів за банківською гарантією слід дослідити наявність чи відсутність виникнення відповідного обов`язку – гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією) не заслуговують на увагу, оскільки за висновком Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20, при вирішенні таких спорів до предмета доказування не входить дослідження наявності чи відсутності порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача-2 окрім доводів позивача щодо гарантії і доказів, наданих на її виконання, які є спільними з відзивом на апеляційну скаргу відповідача-1, стосовно договору поруки зауважує, що  печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. (постанова Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 918/780/18). Звертає увагу суду, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження фактів протиправності використання печатки Відповідача 1 чи доказів її втрати, або іншого вибуття її у спірний період з відання цієї юридичної особи. Так само і не надано доказів звернення до правоохоронних органів, у зв`язку із втратою чи викраденням печатки, тому доходить до висновку, що відтиск печатки на Договорі поруки є свідченням участі особи у підписанні Договору поруки. Оскільки Директор Відповідача 1 та Апелянт є однією і тією ж особою, не може йти мова, що Апелянт не був обізнаний та не підписував Договір поруки, що спростовує позицію Апелянта про відсутність волевиявлення.
Наголошує, що відповідно до п. 2.1. Договору про надання гарантії № G10596/22 від 14.04.2022, надалі – «Договір гарантії», копія якого міститься в матеріалах справи, забезпеченням виконання зобов`язань Відповідача 1 перед Позивачем відповідно до умов Договору поруки, в тому числі по задоволенню зворотньої вимоги (регресу) Позивача є порука ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , котрий є одним із Відповідачів по справі. Що вкотре доводить той факт, що Відповідач 2 був обізнаний і ним було підписано Договір поруки.
Крім того, у разі неукладання Договору поруки, не був би укладений зі сторони Позивача Договір гарантії, а відтак і не була б надана Позивачем Відповідачу 1 Гарантія, яку Позивач надав Бенефіціару в забезпечення належного виконання Відповідачем 1 своїх зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», надалі – «Бенефіціар», за правочином. 
Факт не укладання Договору банківської гарантії Відповідачем 1, у зв`язку з перебуванням Директора Відповідача 1 ОСОБА_1 за межами території України в своєму Відзиві на Заяву про збільшення розміру позовних вимог по справі № 904/3000/23 від 27 жовтня 2023 року та у листі № 25/04-23 від 25.04.2023, котрий адресований Позивачу, не заперечуються.
Таким чином, вважає відповідну поведінку відповідача-2 недобросовісною, що не узгоджується з основними принципами цивільних правовідносин. 
Крім того, Позивач у справі вважає недобросовісною поведінку Апелянта, спрямованою на уникнення відповідальності за взятими зобов`язаннями перед Позивачем, виходячи з наступного: 
Так, Апелянт заперечує укладення Договору поруки від 14.04.2022, оскільки Апелянт в цей час перебував за межами території України. 
Натомість, Позивач звертає увагу суду на той факт, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2023 року у справі № 904/5557/23 відкрито провадження за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрніхром» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення 12 847 511,57грн. та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, предметом зустрічного позову у справі № 904/5557/23 є зобов`язання вчинення дій і стягнення грошових коштів за Договором № 4600006009 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 18 квітня 2022 року, на виконання якого АТ «КОМІНБАНК» видало банківську гарантію. 
Позивач зазначає, що в його розпорядженні наявна копія Договору № 4600006009 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 18 квітня 2022 року, котра міститься в матеріалах справи. Звертає увагу, що вказаний Договір укладено 18 квітня 2022 (дата відсутності ОСОБА_1 в Україні згідно інформації прикордонної служби), в місті Києві, підписантом якого є не уповноважена ОСОБА_1 особа, а сам ОСОБА_1 та Договір скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничокомерційна фірма «УКРНІХРОМ».
Натомість у справі № 904/5557/23, ОСОБА_1 , на відміну від його позиції у справі № 904/3000/23 не заперечує проти укладення з Третьою особою Договору № 4600006009 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 18 квітня 2022 року, а навпаки просить суд зобов`язати Третю особу прийняти від ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Укрніхром» замовлений товар за договором № 4600006009 від 18.04.2022, а саме панель полімерну для будівництва тимчасових доріг (Ground-Mat K-mat Ocean-Land) у кількості 166 одиниць загальною вартістю 12 847 511,57 грн. та стягнути з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на користь ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Укрніхром» вартість замовленого товару за договором № 4600006009 від 18.04.2022 у розмірі 12 847 511,57грн. У зв`язку з цим у Позивача виникає питання: «Яким чином, за відсутності ОСОБА_1 в Україні, був укладений Договір № 4600006009 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 18 квітня 2022 року у місті Києві саме Зеленським О.В., як керівником Відповідача 1 та факт укладання котрим не оспорюється та не спростовується та на виконання якого була надана банківська гарантія і укладено Договір гарантії з умовами, викладеними в п. 2.1.?».

У поясненнях третьої особи на обидві скарги, остання вважає рішення законним і обґрунтованим, зауважує, що між ТОВ «Оператор ГТС України» (Покупець) та ТОВ «УКРНІХРОМ» (Постачальник) укладено Договір про закупівлю товарів (матеріально – технічних ресурсів) № 4600006009 від 18.04.2022 (далі – Договір).
Відповідно до Специфікації строки поставки Товарів зазначаються кількістю календарних днів та становлять – 90 календарних днів згідно заявки протягом 90 днів. 
Таким чином, останнім днем поставки Товару конструкційні матеріали (Панель полімерна для будівництва тимчасових доріг) за Договором згідно Специфікації є 25.07.2022. 
Водночас поставку Товару конструкційні матеріали (Панель полімерна для будівництва тимчасових доріг) не здійснено у строки, визначені Договором та Специфікацією. 
Згідно з п. 7.1 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.
Пунктом 7.12 Договору передбачено, що відповідно до умов пункту 4.11 розділу І тендерної документації процедури закупівлі/оголошення про проведення спрощеної закупівлі по предмету закупівлі «Конструкційні матеріали (Панель полімерна для будівництва тимчасових доріг)» згідно оголошення про проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі №UA-2021-11-19-003214-b, оприлюдненого на вебпорталі Уповноваженого органу « 19» листопада 2021 року, Постачальник має право надати Покупцю не пізніше дати укладення цього Договору в забезпечення виконання Договору безвідкличну безумовну банківську гарантію (далі – Гарантія) на суму 642 375,60 грн(шістсот сорок дві тисячі триста сімдесят п`ять гривень 00 коп.), що становить 5% (п`ять відсотків) ціни цього Договору. 
ТОВ «Оператор ГТС України» наголошує, що Постачальник не виконав належним чином свої зобов`язання, з огляду на що 19.04.2023 ТОВ «Оператор ГТС України» на підставі банківської гарантії № G10596/22 від 14.04.2022 звернувся до АТ «КОМІНБАНК» з вимогою про стягнення банківської гарантії у зв`язку з неналежним виконанням Договору з боку ТОВ «УКРНІХРОМ».
Обов`язок гаранта є безумовним та не залежить від причин невиконання ним свого зобов`язання перед бенефіціаром, такі причини не мали б з`ясовуватись банком під час ухвалення рішення про виплату суми гарантії. Тому, визначаючи, чи відповідає вимога бенефіціара умовам гарантії, банк-гарант не повинен вдаватись до аналізу відносин, які склались між бенефіціаром та принципалом і, відповідно, встановлювати, з чиєї вини відбулось порушення принципалом зобов`язання, чи було таке порушення вимушеним тощо. Натомість для виплати суми банківської гарантії достатньо встановити, що таке порушення відбулось (постанова Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 910/9397/20).
Звертає увагу, що судом правомірно відмовлено у зупиненні провадження у цій справі, оскільки вказані справи мають різні предмети позовів, що свідчить про їх непов`язаність. Тому, рішення за результатом розгляду справи № 904/5557/23 не може жодним чином вплинути на результати розгляду справи № 904/3000/23.
Заперечує з приводу призначення експертизи, заявленої відповідачем-2, звертаючи увагу суду, що Відповідач -2 не скористався можливістю самостійно, без призначення її судом провести вказану експертизу, а матеріали справи не містять будь-яких доказів, поданих Відповідачем, на спростування неправомірності підписання чи укладення Договору поруки.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.08.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 03.09.2024 здійснено запит матеріалів справи №904/3000/23 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
15.08.2024 апелянтом (відповідачем-1) подано клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі №904/5557/23, яке мотивовано тим, що предметом цього позову є компенсація позивачу сплачених бенефіціару (третій особі) коштів за договором гарантії №G10596/22 від 14.04.2022 та 34% річних у зв`язку з порушенням відповідачем-1 умов договору закупівлі; натомість, рішенням у справі №904/5557/23 відмовлено бенефіціару у стягненні з відповідача-1 коштів (штрафних санкцій за порушення умов договору закупівлі) внаслідок неможливості встановлення факту порушення договору закупівлі і наявності форс-мажорних обставин під час дії договору закупівлі. На даний момент справа №904/5557/23 перебуває на стадії апеляційного перегляду рішення. Отже, заявник вважає, що існує об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення спору у справі 904/5557/23. При цьому, зауважує, що суду першої інстанції відповідне клопотання подавалось, але не було задоволено судом. 
13.09.2024 матеріали справи №904/3000/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору; апеляційну скаргу відповідача-2 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у сумі 10711,99грн. або подання нового клопотання про відстрочення сплати судового збору з повними відомостями про отриманий дохід за 2023 рік.
Вищенаведену ухвалу доставлено до електронного кабінету відповідача-2 у підсистемі ЄСІТС “Електронний суд” 21.09.2024 о 21:50 годині згідно довідки Центрального апеляційного господарського суду.
Відтак, з урахуванням норм абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України, ухвала вважається врученою апелянту 23.09.2024, а тому недоліки скарги мали бути усунені апелянтом у строк до 03.10.2024. 
20.09.2024 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відрядженням судді Верхогляд Т.А.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2024, справу №904/3000/23 (для відкриття провадження у справі) передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "УКРНІХРОМ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024  у справі № 904/3000/23; судове засідання призначено на 27.11.2025; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань. 
З урахуванням вчинення процесуальної дії, на підставі розпорядження керівника апарату суду, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.09.2024, справу №904/3000/23 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
06.10.2024 до суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків скарги (зареєстрована судом 07.10.2024) до якої додано платіжну квитанцію №216982624 від 06.10.2024 про сплату 10711,99 грн. 
07.10.2024 до суду від позивача надійшли заперечення щодо відкриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , в яких останній наголосив, що апелянт отримав ухвалу 21.09.2024, відтак, мав усунути недоліки до 02.10.2024, натомість відповідну заяву останнім подано суду 06.10.2024, тому за положеннями ч.6 ст.260 ГПК України скарга підлягає поверненню. 
09.10.2024 від апелянта надійшли пояснення на заперечення позивача.
Ухвалою суду від 10.10.2024 відповідачу поновлено строк для усунення недоліків скарги; відкрито апеляційне провадження за його скаргою; розгляд скарги призначено на 27.11.2024; приєднано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду до апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "УКРНІХРОМ" на цей же процесуальний документ для розгляду в одному апеляційному провадженні; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.
24.09.2024 до суду від представника позивача – Нестерова Е.Г. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. 
17.10.2024 до суду надійшли заперечення позивача на клопотання відповідача-2 про призначення експертизи, в яких останній зазначив, що за відсутності сукупності умов для призначення експертизи, визначених ст. 99 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням предмету та підстав позову слід відмовити в задоволенні клопотання Відповідача 2 про призначення судової експертизи.
13.11.2024 до суду від представника позивача повторно надійшло відповідне клопотання. 
22.11.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про долучення до справи нової довіреності на представництво інтересів банку. 
Також 22.11.2024 до суду від третьої особи надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України".
25.11.2024 (зареєстровано судом 26.11.2024) до суду від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване неможливістю явки через зайнятість в іншому судовому процесі. 
Розгляд справи, призначений у судовому засіданні на 27.11.2024 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Паруснікова Ю.Б. на навчанні (підвищення кваліфікації).
Ухвалою суду від 03.12.2024 визначена нова дата судового засідання – 24.03.2024. 
15.12.2024 до суду від відповідача-2 надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії постанови по справі №904/5557/24.
18.12.2024 позивач направив суду свої заперечення з приводу прийняття відповідних доказів, вважає, що рішення у справі № 904/5557/23, котре представник просить долучити до матеріалів справи не має жодного безпосереднього впливу на вирішення спору у справі № 904/3000/23.
10.03.2025 до суду від представника позивача – Нестерова Е.Г. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. 
18.03.2025 до суду від представника відповідача-2 - Киселиці І.Ю. надійшло клопотання аналогічного змісту. 
24.03.2025 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема постанови Верховного Суду по справі №904/5557/24.
24.03.2025 секретар судового засідання  намагався вийти на зв`язок з  представником позивача Нестеровим Е.Г.,  але представник позивача на зв`язок не вийшов.  
В судовому засіданні 24.03.2025 оголошено перерву до 23.06.2025. 
11.06.2025, в період знаходження одного із суддів колегії (Паруснікова Ю.Б.) у відпустці,       представником позивача – адвокатом Нестеровим Е.Г. заявлений відвід всім зазначеним суддям судової колегії (Іванов О.Г., Верхогляд Т.А. та Паруснікову Ю.Б.) від розгляду апеляційної скарги.
Заява з посилання на ч.2 ст.35 та ч.3 ст.36 ГПК України мотивована недопустимістю колегії суддів брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції. 
Зазначені мотиви сформувались у заявника на тій підставі, що колегією суддів: Іванов О.Г. (головуючий), Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б. ухвалено    постанову від 05.06.2024 у справі 904/3000/23, яка в подальшому була скасована судом касаційної інстанції постановою від 01.08.2024.
Ухвалою суду від 16.06.2025 заяву Акціонерного товариства "КОМІНБАНК"    про відвід колегії суддів колегії суддів Іванов О.Г., Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б. від розгляду справи №904/3000/23 - залишено без розгляду на підставі ст.118 ГПК України, як поданої зі спливом строку встановленого для її подання; як і досліджено питання щодо необхідності заявлення самовідводу у цій справі і таких обставин судом не встановлено.
16.06.2025 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення до справи доказів, а саме рішення Господарського суду містка Києва від 13.05.2025 по справі №910/1712/25, проти якого заперечив позивач (заперечення від 16.06.2025).
23.06.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про зміну найменування відповідача-1 з  Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІХРОМ», код ЄДРПОУ 40873173 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІКЕЛЬХРОМ», код ЄДРПОУ 40873173.
23.06.2025 секретар судового засідання    намагався вийти на зв`язок з    представником позивача Нестеровим Е.Г.,    але представник позивача на зв`язок не вийшов.
В судовому засіданні 23.06.2025 оголошено перерву до 09.10.2025.
В судовому засіданні 09.10.2025 оголошено вступну і резолютивну частину постанови. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін,   дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний   апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню    з наступних підстав.
Відповідно до   ст. 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч.1   ст.74 Господарського процесуального кодексу України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
14.04.2022 АТ "Комерційний Індустріальний Банк" (далі перейменовано на АТ "КОМІНБАНК") (Гарант) з ТОВ "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "УКРНІХРОМ" (Принципал) уклали Договір про надання гарантії № G10596/22 (далі Договір), за п. 1.1. якого Гарант на умовах цього Договору зобов`язується надати на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" юридична особа за законодавством України, місцезнаходження: Україна, 03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, буд. 44, ідентифікаційний код 42795490, далі – Бенефіціар, безвідкличну банківську гарантію, далі за текстом – Гарантія, за формою, наведеною у Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною, на суму 642 375,60 грн., для забезпечення виконання Принципалом грошових зобов`язань за Договором Конструкційні матеріали (Панель полімерна для будівництва тимчасових доріг) Єдиний закупівельний словник 44110000-4 Конструкційні матеріали (далі – основне зобов`язання), а Принципал зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплатити комісію за надання Гарантії та інші платежі відповідно до умов Договору, та, у випадку, визначеному цим Договором, погасити Гаранту заборгованість по сплачених Гарантом Бенефіціару платежах за Гарантією. 
Гарантія вступає в силу з моменту видачі та діє по 31 січня 2023 року. Гарант зобов`язується сплатити Бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі настання Гарантійного випадку відповідно до умов Гарантії та цього Договору. При цьому, під Гарантійним випадком сторони домовилися розуміти факт порушення забезпечених зобов`язань Принципала, у зв`язку із настанням якого Гарант на вимогу Бенефіціара сплачує кошти відповідно до виданої банківської гарантії з урахуванням умов наданої гарантії та протягом строку дії гарантії.
Забезпеченням виконання зобов`язань Принципала перед Гарантом відповідно до умов цього Договору, в тому числі по задоволенню зворотної вимоги (регресу) Гаранта, сплаті комісій, процентів, оплаті пені, штрафів та відшкодуванню збитків у зв`язку із порушенням Принципалом умов даного Договору та інших витрат Гаранта, пов`язаних з даним Договором, є порука ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та грошове покриття на рахунку НОМЕР_2 у 128 475.00 грн. Гарант має право безперечного контролю та доступу до грошового забезпечення (п. 2.1. Договору). 
Відповідно до п. 4.2. Договору гарантійний випадок настає, якщо Принципал не виконав зобов`язання за Основним зобов`язанням щодо Договору Конструкційні матеріали (Панель полімерна для будівництва тимчасових доріг) Єдиний закупівельний словник 44110000-4 Конструкційні матеріали. 
Виконання гарантії здійснюється гарантом за умови одночасного дотримання наступних вимог: 
- Гарант отримав вимогу Бенефіціара про сплату за Гарантією у зв`язку з порушенням зобов`язань Принципалом;
- вимога Бенефіціара подана у відповідності до чинного законодавства України, цього Договору, Гарантії, а її достовірність не викликає сумніву, а також вона становить належне представлення;
-          Гаранту надано усі документи та виконано усі дії, які відповідно до норм чинного законодавства України, цього Договору, а також Гарантії повинні бути виконані та/або надані Гаранту для здійснення сплати за Гарантією;
-          на момент отримання вимоги Бенефіціара не закінчився строк дії Гарантії, встановлений цим Договором;
-          відсутні інші обставини, які унеможливлюють сплату за Гарантією.
Письмова вимога Бенефіціара за Гарантією може бути пред`явлена лише до закінчення строку Гарантії. Дія Гарантії припиняється повністю та автоматично, якщо вимога Бенефіціара не заявлена в зазначену в Гарантії дату, незалежно від того буде вона повернена Гаранту Бенефіціаром чи ні. Після закінчення строку дії Гарантія повинна бути повернена Гаранту Бенефіціаром.
Згідно з п. 4.6. Договору після розгляду вимоги Бенефіціара Гарант:

-          у випадку отримання вимоги, що становить належне представлення, та наявності підстав для здійснення оплати, здійснює таку оплату на рахунок Бенефіціара в сумі, що не перевищує суму Гарантії (п. 1.1 цього Договору);
-          або повідомляє Бенефіціара про відмову у задоволенні його вимоги.
Пунктом 4.7. Договору передбачено, що Гарант має право відмовити Бенефіціару, якщо вимога та/або документи, що мають додаватися до неї:
-          не відповідають умовам Гарантії та/або цьому Договору;
- отримані Гарантом після закінчення строку, на який видана Гарантія.
Принципал зобов`язаний негайно, але не пізніше двох днів, повідомити Гаранта та Бенефіціара про настання таких обставин:
-          виконання Принципалом умов Основного зобов`язання;
-          настання будь - яких несприятливих обставин, що можуть привести до невиконання/порушення Принципалом Основного зобов`язання та вжиття всіх можливих заходів для їх усунення (п. 4.8. Договору). 
Принципал зобов`язується за вимогою Гаранта надавати йому всю необхідну інформацію і документацію щодо виконання ним Основного зобов`язання, належним чином виконувати Основне зобов`язання, не допускати його порушень (п. 5.1. Договору). 
Якщо на вимогу Бенефіціара Гарант виплачує кошти за Гарантією (п. 1.1. цього Договору), Принципал зобов`язаний протягом 1 робочого дня, але не пізніше дня закінчення строку Гарантії, повністю відшкодувати гаранту такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Гаранта, у валюті Гарантії (п. 5.3. Договору). 
Відповідно до п. 5.4. Договору у разі виконання Гарантом зобов`язання за Гарантією за рахунок власних коштів, день здійснення Гарантом оплати за Гарантією вважається днем надання Гарантом кредиту Принципалу (грошових коштів у тимчасове користування на умовах строковості, платності та повернення). Відповідно, Принципал вважається таким, що отримав кредитні кошти (надалі – Кредит) у валюті та сумі відповідно валюти та розміру сплачених Гарантом коштів за Гарантією і зобов`язується здійснити його повернення Гаранту не пізніше строку, зазначеного в п.5.3 цього Договору.
За період, починаючи з моменту виплати Гарантом за рахунок власних коштів будь-якої суми Бенефіціару по Гарантії, до повного повернення Принципалом Гаранту сплачених ним коштів за Гарантією, Принципал сплачує Гаранту проценти від суми заборгованості в розмірі 34% (тридцять чотири) проценти річних від суми, сплаченої Гарантом Бенефіціару за Гарантією.
Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором (п. 7.1. Договору). 
Згідно з п. 10.3. Договору принципал, шляхом підписання цього Договору, дає згоду Гаранту на збір, зберігання, використання та поширення інформації про кредитну історію Принципала через Бюро кредитних історій відповідно до Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій".
Також Принципал підтверджує, що повідомлений про назву та адресу Бюро кредитних історій, до якого передаватиметься інформація для формування кредитної історії, зокрема, Приватне акціонерне товариство "Перше всеукраїнське бюро кредитних історій", яке знаходиться за адресою: Україна, м. Київ, вул. Євгена Сверстка, 11 та погоджується в подальшому отримувати оновлену інформацію про назву та адресу Бюро кредитних історій шляхом ознайомлення з такою інформацією на веб-сайті АТ "КІБ" http://www.cib.ua/.
Принципал, шляхом підписання цього Договору, надає згоду Гаранту на надання ним інформації щодо Принципала на письмовий запит Антимонопольного комітету України та його органів (п. 10.4. Договору). 
Всі додатки, зміни та доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей Договір (п. 10.5. Договору).
Додатком № 1 до Договору сторони визначили Банківську гарантію № G10596/22 від 14.04.2022, якою передбачено, що повна (максимальна) сума Банківської гарантії та валюта: 642 375,60 грн. Назва валюти, у якій надається гарантія: Гривня 980, літерний код валюти – UAH. Як Гарант, ми безумовно зобов`язуємося протягом п`яти банківських днів після одержання нами паперового оригіналу першої письмової вимоги Бенефіціара, оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка Бенефіціара (якщо передбачена)) та/або електронного SWIFT- повідомлення через Банк Бенефіціара на наш SWIFT, сплатити Бенефіціару повну суму Банківської гарантії, без необхідності для Бенефіціара обґрунтувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням Принципалом зобов`язань за Договором. 
Ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до: 31 січня 2023 року. 
Отже, суд апеляційної інстанції констатує, що сам договір є рамковим, в межах якого додатком №1 визначено, щогарантія є безумовною і безвідкличною.
27.12.2022 сторони підписали Договір про внесення змін № 1 до Договору, якою погодили, що гарантія діє до 30.04.2023.
14.04.2022 АТ "Комерційний Індустріальний Банк" (Кредитор або Гарант), ТОВ "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "УКРНІХРОМ" (Принципал) та Фізична особа Громадянин України – ОСОБА_1 (Поручитель) уклали Договорі поруки №G10596/22/Р (далі Договір поруки), за п. 1.1. якого Поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання Принципалом у повному обсязі зобов`язання за Договором № G10596/22 про надання банківської гарантії 14 квітня 2022 року ( з усіма змінами та доповненнями, як укладеними так і такими, що будуть укладені в майбутньому), надалі за текстом – "Договір гарантії", а саме: повернення суми оплаченої Кредитором гарантійного платежу за гарантією, сплати грошових зобов`язань Принципала за Договором гарантії, процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених Договором гарантії. 
Поручитель ознайомлений з умовами Договору гарантії, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має (п. 1.2. Договору поруки). 
Цей Договір набирає чинності з моменту його укладання уповноваженими представниками сторін та діє по 31 січня 2028 року включно (п. 6.1. Договору поруки). 
Поручитель підписанням цього Договору погоджується на засадах солідарного боржника нести відповідальність за іншого Позичальника в разі переведення боргу за Договором гарантії або смерті позичальника (п. 6.2. Договору поруки). 
До Договору поруки додано згоду ОСОБА_3 (дружини Відповідача-2) від 14.04.2022  на укладання ОСОБА_1 . Договору поруки № G10596/22/Р від 14.04.2022 на умовах запропонованих Банком. 
18.04.2022 ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" (Покупець) та  ТОВ "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "УКРНІХРОМ" (постачальник) уклали Договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № 4600006006 (далі Договір №4600006006), за п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується у визначений цим Договором строк передати у власність Покупця конструкційні матеріали (Панель полімерна для будівництва тимчасових доріг) (далі – товар), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору (далі – Специфікація), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари. 
Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначається у Специфікації (п. 1.2. Договору  № 4600006006).
Відповідно до абз. 1 п. 5.1. Договору Постачальник зобов`язується передати Покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації.
Відвантаження Постачальником не вказаних у специфікації товарів не допускається. Відвантажені Постачальником з порушенням цього пункту товари не підлягають оплаті Покупцем. 
Покупець має право не приймати товар у випадку несвоєчасної поставки товару Постачальником (п. 5.2.  Договору  № 4600006006).
Постачальник несе всі витрати, пов`язані з поставкою товарів, в тому числі транспортні витрати, до моменту передачі товарів Покупцю в місці поставки (п. 5.5. Договору  № 4600006006).
Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30 листопада 2022 року, а в частині розрахунків – до їх повного виконання (п. 12.1. Договору  № 4600006006).
21.04.2022 Позивач від Бенефіціара отримав Вимогу у системі SWIFT у форматі 798                № DEM-21042023/2, про перерахування на його користь коштів згідно банківської гарантії               № G10596/22 від 14.04.2022 на суму 642 375,60 грн., у зв`язку з невиконанням Відповідачем-1 Договору від 18.04.2022 № 4600006009.
За твердженням Позивача, останній направив Відповідачеві-1 вимогу про виконання умов Договору № 05.3.2/2361 від 24.04.2023, у якій повідомив про пред`явлення Бенефіціаром вимоги, у зв`язку з неналежним виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Договором про закупівлю товарів, у зв`язку з чим, Позивач просить надати підтверджуючі документи щодо виконання Відповідачем-1 Договору та поставки товару в повному обсязі у встановлений Договором строк. 
25.04.2023 Відповідач-1 направив Позивачеві листа, в якому зазначив, що Відповідачем-1 не пропущено строк поставки, у зв`язку з чим, підстави для задоволення вимоги Бенефіціара відсутні. 
Відповідно до платіжної інструкції № 485653 від 28.04.2023 Позивач виконав вимогу               № DEM-21042023/2 від 21.04.2023 згідно з Договором про надання гарантії №G10596/22, та перерахував 642 375,60 грн. ТОВ "Оператор ГТС України". 
За твердженням Позивача, останній направив Відповідачеві-1 вимогу про виконання умов Договору № 25.3.2/2539 від 01.05.2023, у якій вимагав до 02.05.2023 перерахувати, згідно із умовами Договору № G10596/22 кошти у сумі 513 900,60 грн. 
05.05.2023 Позивач направив Відповідачеві-1 повідомлення-вимогу № 05.3.2/2743 від 05.05.2023 та Відповідачеві-2 повідомлення-вимогу № 05.3.2/2744 від 05.05.2023, у якій повідомив, що станом на 05.05.2023 Відповідачем-1 не виконувалися належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором про надання банківської гарантії, у зв`язку з чим у Відповідача-1 наявна заборгованість, яка становить 517 940,43 грн. з них: 513 900,60 грн. – поточна заборгованість за кредитом, 3 397,45 грн. – проценти за кредитом, 642,38 грн. – прострочена заборгованість по комісії. З урахуванням викладеного, Позивач вимагав, не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання повідомлення-вимоги, погасити заборгованість в розмірі 517 940,43 грн. 
Відповідно до даних веб-сайту "Укрпошта" 24.05.2023 Відповідач-1 отримав повідомлення вимогу № 05.3.2/2743 від 05.05.2023, Відповідач-2 повідомлення-вимогу не отримав.  
Представник Відповідача-2 – адвокат Киселиця І.Ю. звернувся з адвокатським запитом  № 27/11-2023 від 27.11.2023 до Державної прикордонної служби України та просив надати інформацію: коли саме Відповідач -2 перетинав державний кордон України в 2022 році? Коли саме дружина Відповідача -2 перетинала державний кордон України в 2022 році? На наведений запит, надано відповідь № 91-59442/18/23-Вих від 01.12.2023 з якої вбачається, що ОСОБА_4 в період з 20.02.2022 по 06.12.2022 перебував за межами України. 
Представник Відповідача -2 адвокат Киселиця І.Ю. звернувся з адвокатським запитом             № 17/12-2023 від 17.12.2023 до Державної прикордонної служби України та просив надати інформацію: коли Клієнт – ОСОБА_3 перетинала державний кордон України в 2022 році? На цей запит, надано відповідь № 91-59442/18/23-Вих від 01.12.2023 з якої вбачається, що ОСОБА_5 в період з 20.02.2022 по 27.09.2022 перебувала за межами України. 
ОСОБА_3 звернула з позовною заявою до АТ "Комінбанк", ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору поруки. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2023 у справі №761/34085/23 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до АТ "Комінбанк", ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору поруки.
Також, Відповідачем долучено до матеріалів справи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2024 у справі № 904/5557/23 за позовом ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" до ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Укрніхром"  про стягнення 3 263 267,94грн. (в т.ч.: 899   325,81 грн. - штраф та 2   363   942,13 грн. - пеня) штрафних санкцій, які нараховані внаслідок порушення Відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної поставки товару за Договором про закупівлю товарів №46000006009 від 18.04.2022, яким в задоволені позовних вимог відмовлено. 
Несплата відповідачами обумовлених договором банківської гарантії № G10596/22 від 14.04.2022, і договором поруки № G10596./22/Р від 14.04.2022 сум і стали причиною звернення Позивача з позовом та є предметом спору у даній справі.

Рішення суду мотивоване тим, що за договором № G10596/22 від 14.04.2022 гарантія є безумовною і безвідкличною, а тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії – тобто, отримано відповідну вимогу від бенефіціара; втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі. Відтак, отримавши вимогу № DEM-21042023/2 від 21.04.2023 Банк зобов`язаний був її виконати.
Суд першої інстанції також дійшов висновку, що питання належного виконання Договору № 4600006006  не є предметом цього позову, тому суд не повинен досліджувати та вирішувати питання щодо належного виконання Принципалом основного зобов`язання, оскільки це є відносини між Бенефіціаром та Принципалом; у випадку доведення безпідставного звернення Третьою особою  (Бенефіціаром) за стягненням за банківською гарантією та спричинення цим самим Відповідачам збитків, Відповідачі  вправі окремо вирішувати це питання, в тому числі,  в судовому порядку.
Також суд першої інстанції не взяв до увагу доводи відповідачіа-2 про недійсність Договору поруки та відсутності підстав задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів з Відповідача-2, оскільки дійсність Договору поруки не є предметом спору в даній справі, а в матеріалах справи відсутні докази недійсності або припинення Договору поруки.
Враховуючи, що строк повернення гарантії настав і на момент розгляду справи доказів відшкодування за банківською гарантією Відповідачі не надали, суд першої інстанції виснував, що вимоги Позивача про солідарне стягнення з Відповідачів 513 900,00 грн. – простроченої заборгованості за кредитом, 80     568,21 грн. – заборгованості за простроченими процентами за кредитом, 642,38 грн. – заборгованості за простроченою комісією за Договором, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та критично ставиться до доводів апеляційних скарг з огляду на наступне.
Згідно з ч.ч. 1, 2   ст. 11 ЦК України,   цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1   статті 626 ЦК України   договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно   зі статтею 174 ГК України   (чинного на час виникнення спірних відносин) договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями   193,   202 ГК України   та статтями   525,   526,   530 ЦК України   повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до   статті 202 ГК України,   статті 599 ЦК України   зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 200 ГК України встановлено, що гарантія (банківська гарантія) є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження банком, іншою фінансовою установою задоволення вимог управненої сторони в розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає зазначене у ньому певне зобов`язання або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень.
До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.
Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Частинами першою, третьою ст. 563 ЦК України унормовано, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Відповідно до ч. 2 ст. 564 ЦК України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника.
Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню (ч. 1, 3 ст. 565 ЦК України).
Статтею 569 ЦК України визначено, що гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. Гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. 
Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються також  Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим Постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 (далі – Положення). 
Так, у пункті 2 розділу I Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії. 
Наведеним Положенням передбачено, що безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.
Механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів. 
Перш за все - це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Умова щодо забезпечення основного зобов`язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як передумова укладення такого договору. 
Обов`язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Надання гарантії є фінансовою послугою, яка надається на підставі договору (пункт 6 частини першої статті 4, стаття 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» у чинній редакції, пункт 7 частини першої статті 4, стаття 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у редакції, що діяла на час видачі гарантії у справі, що переглядається). Цим договором можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта тощо. 
Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов`язання гаранта. 
Хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб`єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв`язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов`язання, зв`язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв`язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов`язки лише для гаранта (частина третя статті 202 Цивільного кодексу України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов`язанні.
Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі (п. 47 - 52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20).
Отримавши вимогу від бенефіціара, Банк (гарант) повинен був перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною. 
У зазначеній постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20  Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду сформував висновки щодо застосування статті 200 ГК України та статей 560, 562, 563, 564, 565 ЦК України та зазначив про те, механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів.  
У пункті 70 постанови від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про те, що наведені вище норми Господарського кодексу України і Цивільного кодексу України слід розуміти таким чином, що гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 ЦК України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи не доведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником. 
Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки 17.05.2024 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду прийняв постанову у справі № 910/17772/20, в якій відступив від висновку про те, що при вирішенні спору про наявність чи відсутність обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить дослідження наявності чи відсутності виникнення порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, навівши правові висновки щодо застосування законодавчої норми статей 560, 562, частини першої, третьої статті 563, частини першої, третьої статті 565 Цивільного кодексу України та частини першої, третьої статті 200 Господарського кодексу України, яку правильно врахував суд першої інстанції, тому доводи апеляційних скарг про безпідставне врахування цієї позиції колегія суддів відхиляє як таке, що не ґрунтується на нормах процесуального права. 

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.  
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі ( ч. 1,2 ст. 553 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно зі ст. 554 ЦК України Боржник та Поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Крім того, оскільки положення п.5.4 договору № G10596/22 від 14.04.2022 передбачають частину гарантії за рахунок кредитних коштів, то в частині суми 513   900,60 грн до відповідних відносин підлягають застосуванню норми законодавства щодо кредитування.
Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Згідно з ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. 
Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно з частиною першою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судами обох інстанцій встановлено, що Додатком № 1 до Договору сторони визначили Банківську гарантію № G10596/22 від 14.04.2022, яка є безумовною і безвідкличною.
З урахуванням, змін до договору від 27.12.2022 №1, сторони погодили, що гарантія діє до 30.04.2023.
Оскільки 21.04.2022 Позивач від Бенефіціара отримав вимогу у системі SWIFT у форматі 798 № DEM-21042023/2 про перерахування на його користь коштів згідно банківської гарантії № G10596/22 від 14.04.2022 на суму 642 375,60 грн., у зв`язку з невиконанням Відповідачем -1 Договору від 18.04.2022 № 4600006009, яка відповідала п. 4.2. Договору, підстав для невиконання Договору гарантії у Позивача не було. 
Таким чином, останнім обґрунтовано перераховано на користь третьої особи банківську гарантію, чим спростовуються доводи відповідачів, що відповідна сума перерахована безпідставно і позивачем не доведено факт настання гарантійного випадку за Договором гарантії, як судом першої інстанції цих обставин не перевірено, що Відповідачем 1 не допускались порушення умов Договору поставки, а отже Позивач виплатив Бенефіціару відповідні грошові кошти у розмірі 642 375,60 грн. безпідставно, що висновки Верховного Суду, вказані в постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 не можуть застосовуватись до даного спору.
При цьому, Позивачем направлено Відповідачеві-1 повідомлення-вимогу № 05.3.2/2743 від 05.05.2023 та Відповідачеві-2 повідомлення-вимогу № 05.3.2/2744 від 05.05.2023, у якій повідомив, що станом на 05.05.2023 Відповідачем-1 не виконувалися належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором про надання банківської гарантії, у зв`язку з чим у Відповідача -1 наявна заборгованість, яка становить 517 940,43 грн. з них: 513     900,60 грн. – поточна заборгованість за кредитом, 3 397,45 грн. – проценти за кредитом, 642,38 грн. – прострочена заборгованість по комісії. З урахуванням викладеного, Позивач вимагав, не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання повідомлення-вимоги, погасити заборгованість в розмірі  517 940,43 грн. 
Відповідно до даних веб-сайту "Укрпошта" 24.05.2023 Відповідач-1 отримав повідомлення вимогу № 05.3.2/2743 від 05.05.2023, Відповідач-2 повідомлення-вимогу не отримав.  
В той же час, зазначені вимоги банку залишили без задоволення.
З огляду на невиконання вимог банку і умови договору як гарантії, так і поруки до нього, підставним є стягнення судом солідарно з відповідачів, заявлених у позові сум. 
При цьому, посилання апелянтів на судові рішення у справі №904/5557/23, в якій заявлялась вимоги ТОВ «ОГС України» (третьої особи у справі №904/3000/23) до відповідача-1 про стягнення неустойки за невиконання договору від 18.04.2022 № 4600006009, як підтвердження факту відсутності з боку відповідача-1 порушення умов договору, звідси і передумови для сплати банківської гарантії, в задоволення якого відмовлено, колегія суддів сприймає критично.
Так, у зазначеній справі, судом першої інстанції і в подальшому судами апеляційної і касаційної інстанцій відмовлено в позові з підстави неможливості встановити дату направлення заявки на поставку матеріалів, як передумови для стягнення неустойки (тобто, перевірки періоду і правильності суми нарахування). В той же час, із листування сторін встановлено, що заявка таки направлялась ТОВ «ВКФ «Укрніхпром», втім не у спосіб, визначений договором. Звідси неможливість визначення дати отримання такої заяви ТОВ «ВКФ «Укрніхпром». При цьому, зазначеним Товариством доведено, що у період за який нарахована неустойка, діяли форс-мажорні обставини у країні виробника товару, що підтверджено місцевою ТПП, що додатково стало підставою для відмови у позові.
Таким чином, у позові відмовлено не взагалі з підстави не порушення умов договору ТОВ «ВКФ «Укрніхпром», а з підстави неможливості перевірки періоду прострочення для стягнення неустойки і дії форс-мажорних обставин, які виключають відповідальність. 

Щодо доводів скарги відповідача-2 про неукладеність правочину з його боку через підписання його за допомогою факсиміле.
Так, відповідач-2 ОСОБА_1 наголошує, що він перебував за кордоном, що підтверджено матеріалами справи, звідси не міг підписати договір і замість його підпису там міститься факсиміле. 
У постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 910/4050/17 та від 28.04.2020 у справі №902/452/19, де предметом розгляду було питання наявності/відсутності підстав для стягнення заборгованості за договором, відзначено, що для застосування факсимільного підпису для оформлення правочинів, вчинення інших господарських операцій, необхідна письмова згода сторін, яка може виражатись, зокрема, в укладеній між сторонами письмовій угоді, в якій погоджується використання факсиміле і зразки справжнього та факсимільного підписів посадових осіб або представників сторін договору чи іншого документу. Саме таким способом закріплюється юридична сила   факсиміле   як особистого підпису і засвідчені ним документи вважатимуться укладеними відповідно до вимог законодавства.
Колегія суддів звертає увагу, що договір поруки № G10596./22/Р від 14.04.2022 є трьохстороннім договором. 
З однієї сторони він підписаний Позивачем, з другої сторони – Директором та бенефіціарним власником (засновником) Відповідача-1 ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , як фізичною особою. Крім того, вказаний договір скріплено печаткою Відповідача-1.
Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. 
Підписання правочину директором Відповідача-1 підтверджується наявністю на Договорі поруки відтиску печатки Відповідача-1, як юридичної особи. 
Як правильно зауважив позивач, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин (постанова Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 918/780/18).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження фактів протиправності використання печатки Відповідача 1 чи доказів її втрати, або іншого вибуття її у спірний період з відання цієї юридичної особи. Так само і не надано доказів звернення до правоохоронних органів, у зв`язку із втратою чи викраденням печатки.
Суд звертає увагу, що при вирішенні спору значення має факт вчинення правочину. Відповідач-1 при розгляді справи жодного разу не заперечував факт вчинення цього правочину і його дійсність.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законами, іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Виходячи зі змісту вказаних норм письмова згода сторін на використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису є лише формою підтвердження відповідного факсимільного відтворення підпису його власноручному аналогу. Відсутність такої письмової угоди у випадку вчинення дій з виконання договору, підписаного   факсиміле,   не може бути умовою недійсності вчиненого та виконуваного правочину.
З огляду на відповідальність Відповідача-1 за законність використання його печатки, відсутність в матеріалах справи доказового підтвердження факту втрати чи викрадення печатки Відповідача-1, а відтак її використання поза волею юридичної особи, відтиск печатки на Договорі поруки є свідченням участі особи у підписанні Договору поруки.
Колегія суддів звертає увагу скаржника (відпоавідача-2), що  у зазначений спірний період, в який, як стверджує відповідач-2 він був фізично відсутній у країні, від його імені як директора ТОВ «ВКФ «Укрніхпром» укладено цілу низку договорів, зокрема №46000006009 від 18.04.2022, укладений відповдіачем-1 та третьою особою на поставку конструкційних елементів, договір Банківської гарантії № G10596/22 від 14.04.2022 (стягнення за яким є предметом спору у цій справі), договір поруки № G10596./22/Р від 14.04.2022.
Оскільки Директор Відповідача-1 та відповідач-2 (Апелянт) є однією і тією ж особою, неможливо стверджувати, що Апелянт не був обізнаний та не підписував Договір, що спростовує його позицію про відсутність волевиявлення.
В жодному з цих випадків останній, як директор ТОВ «ВКФ «Укрніхпром» не заперечував їх дійсності і справжності підпису, більш того, у справі № 904/5557/23, на яку посилаються обидва скаржники, ухвалою від 08.12.2024 було відкрито провадження за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрніхром» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення 12 847 511,57грн. та зобов`язання вчинити певні дії (в подальшому залишений без руху після відкриття та повернутий судом), в якому саме скаржник наголошував на укладенні  договору №46000006009 від 18.04.2022 (який також був підписаний у спірний період від імені ОСОБА_1 , який перебував за кордоном).
Як правильно зауважив позивач, у разі неукладання Договору поруки, не був би укладений зі сторони Позивача Договір гарантії, а відтак, і не була б надана Позивачем Відповідачу-1 Гарантія, яку Позивач надав Бенефіціару в забезпечення належного виконання Відповідачем-1 своїх зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», надалі – «Бенефіціар», за правочином.
Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Тому, у відповідності до статті 218 Цивільного кодексу України, якщо особа, факсиміле підпису якої було використано при підписанні договору, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, відсутні підстави для визнання такого договору неукладеним або недійсним. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 по справі №227/3760/19-ц, зауважила, що слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи. Зокрема, виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. 
У дійсній справі,  факт виконання умов укладеного між Позивачем та Відповідачем-1, в особі директора Зеленського О.В. Договору гарантії свідчить сплата зі сторони Відповідача-1 грошових коштів в якості грошового покриття на рахунку у розмірі 128 475,00 грн. відповідно до п. 2.1 Договору гарантії та 19 271,00 грн. відповідно до п. 5.2. Договору гарантії, укладання Договору поруки, а зі сторони Позивача – видача банківської гарантії. Сплата вищевказаних грошових коштів підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.
Внаслідок наведеного доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Крім того, колегія суддів зауважує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6   статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застосований у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175цс20). Посилання на цей висновок також застосовував КГС ВС у постанові від 30.11.2021 у справі №910/4224/21.
Таким чином, оскільки у цій справі встановлено, що договір банківської гарантії  укладений за взаємною згодою сторін та в подальшому виконувався сторонами, договір підписаний з боку відповідача-1 директором Зеленським О.В., який є одночасно поручителем-фізичною особою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що доводи відповідача-2 про підписання договору поруки з його боку за допомогою факсимільного відтворення його підпису не є підставою для визнання його неукладеним.
При цьому, суд констатує про суперечливу поведінку апелянта (відповідача-2), який  наголошуючи на неукладеності договору поруки від 18.04.2022, в той же час підтверджує дійсність договорів Банківської гарантії від 18.04.2022, поставки конструкційних матеріалів від 18.04.2022, які підписані також від його імені, але у статусі директора відповідача-1.

Щодо доводів скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права через безпідставне незупинення провадження у цій справі до розгляду справи №904/5557/23.
Відповідно до п.5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Так, предметом розгляду справа № 904/5557/23 є стягнення ТОВ «Оператор ГТС України» з ТОВ «ВКФ «УКРНІХРОМ» штрафних санкцій за неналежне виконання умов Договору №4600006009 від 18.04.2022 про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів). Натомість, предметом розгляду справи № 904/3000/23 є питання правомірності дій по стягненню банківської гарантії та повернення коштів. Тобто, вказані справи мають різні предмети позовів, звідси різне коло обставин, що підлягають встановленню. Тому, рішення за результатом розгляду справи № 904/5557/23 не може жодним чином вплинути на результати розгляду справи № 904/3000/23.
При цьому, опосередкована пов`язаність справ не є підставою для зупинення провадження, тим більш, в разі якщо зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Звідси, судом  першої інстанції підставно розглянута дійсна справа. 
Щодо зміни найменування відповідача-1.
Так, 23.06.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про зміну найменування Відповідача-1 у справі 904/3000/23 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІХРОМ», код ЄДРПОУ 40873173 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІКЕЛЬХРОМ», код ЄДРПОУ 40873173.
В підтвердження цієї обставини позивачем надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідно до якого змінено назву Відповідача-1, а саме: з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІХРОМ», код ЄДРПОУ 40873173 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІКЕЛЬХРОМ», код ЄДРПОУ 40873173.
Відповідно до статті 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування. Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи. 
Назва юридичної особи складається з літерального компонування елементів українського алфавіту. Крім того, назва юридичної особи може містити інформацію про мету діяльності, вид, спосіб утворення, залежність юридичної особи, крім обмежень, встановлених актами чинного законодавства України. Наведете свідчить, що назва юридичної особи є її необхідною ознакою, яка забезпечує участь у цивільному обороті від свого імені та слугує засобом її індивідуалізації, що дозволяє відокремити її від інших юридичних осіб. Назва юридичної особи в процесі її «життєдіяльності» може зазнати змін. Зміна назви юридичної особи проявляється в її зовнішній літеральній корекції. Така корекція впливає на ідентифікацію юридичної особи в цивільному обороті. У результаті зміни назви юридичної особи структура цивільних правовідносин не страждає.
Суд зауважує, що з урахуванням зазначеного, аналіз поданого клопотання свідчить про те, що відбулася зміна найменування юридичної особи,   яка   не   тягне за собою   правонаступництва,   оскільки   не   має   наслідком   появу нового учасника процесуальних   відносин.   Відтак, Суд враховує проведення   зміни   найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІХРОМ», код ЄДРПОУ 40873173 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІКЕЛЬХРОМ», код ЄДРПОУ 40873173.
Близькі за змістом висновки викладені у постанові КГС ВС від 11.09.2025 у справі №915/890/24.

Щодо клопотання відповідача-2 про призначення експертизи, то воно відхиляється, з урахуванням наступного.
У відповідності до Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація особи, яка написала рукопис або підпис. Однак в процесі експертного дослідження можна встановити наступне:- з`ясувати, чи виконувався підпис (рукописний запис) однією людиною або кількома особами. 
Чинне законодавство України нормативно не визначає поняття факсиміле. 
Натомість, відповідно до частини 3 статті 207 ЦК України, встановлено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-цифрового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. 
Колегія суддів звертає увагу, що Відповідач-2 не скористався можливістю самостійно, без призначення її судом провести вказану експертизу. Як матеріали справи не містять будь-яких доказів, поданих Відповідачем-2 на спростування неправомірності підписання чи укладення Договору поруки.
З урахуванням відсутності сукупності умов для призначення експертизи, визначених ст. 99 Господарського процесуального кодексу України та встановлених судом обставин у цій справі, суд відмовляє в задоволенні клопотання Відповідача-2 про призначення судової експертизи.

Статтею 13 ГПК України   встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.
За приписами статей   74,   76,   77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний господарський суд вважає, що відсутні підстави для скасування чи зміни рішення   Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 у справі № 904/3000/23, у зв`язку з чим апеляційні скарги     ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІКЕЛЬХРОМ» не підлягають задоволенню.
Звертаючись з апеляційними скаргами, апелянти не спростували висновків суду першої інстанції та не довели порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, на підставі ст. 129 ГПК України, покладаються на Скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд                                                         
ПОСТАНОВИВ:
Змінити найменування Відповідача 1 у справі 904/3000/23 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "УКРНІХРОМ" (код ЄДРПОУ 40873173, 49006, м. Дніпро, пр. Лесі Українки, буд.40Б)  на Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІКЕЛЬХРОМ» (код ЄДРПОУ 40873173, 69006, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.189).
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 у справі №904/3000/23 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІКЕЛЬХРОМ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 у справі №904/3000/23 – залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 у справі №904/3000/23 – залишити без змін.
Судові витрати ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «УКРНІКЕЛЬХРОМ» за подання апеляційних скарг на рішення суду покласти на заявників апеляційних скарг.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено і підписано суддями Івановим О.Г., Верхогляд Т.А. 23.10.2025, суддею Парусніковим Ю.Б. 27.10.2025.

Головуючий суддя                                                                                 О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                                               Ю.Б. Парусніков