Постанова
Іменем України
 
25 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 4813/2108/24  09/2024/001
провадження № 61-6304ав25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., 
 
при секретарі судового засідання - Подолянові Ю. А.,
 
учасники справи (сторони третейського спору):
заявник (позивач у третейському спорі) - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа (відповідач у третейському спорі) - ОСОБА_2 ,
 
за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Александрової Наталі Михайлівни,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу, відкриту за заявою ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року та за заявою ОСОБА_3 , в інтересах якого діють адвокати Ярош Сергій Володимирович та Карпова Ольга Вікторівна за дорученням опікунів ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником Александровою Наталею Михайлівною, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року, постановлену у складі судді: Сегеди С. М. у м. Одесі,
 
Історія справи
Короткий зміст вимог заяв
 
24 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав до Одеського апеляційного суду заяву про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення.
 
Заява обґрунтована тим, що рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 80 000 000 грн.
 
ОСОБА_1 просив: 
видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі №09/2024/001 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
 
Заява ОСОБА_1 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2024 року булу передана на розгляд судді Одеського апеляційного суду Сегеді С. М.
 
15 листопада 2024 року ОСОБА_3 через представника Яроша С. В. звернувся із заявою про оскарження рішення третейського суду.
 
Заява мотивована, зокрема, тим, що ОСОБА_3 не був учасником у третейському спорі, однак оскаржуваним рішенням Третейського суду було вирішено питання про його права та обов`язки. Заявник зазначав, що ОСОБА_3 є рідним сином та єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України ОСОБА_3 успадкував всі права та обов`язки померлого ОСОБА_2 , з огляду на що, кредитор ОСОБА_1 зобов`язаний був пред`явити свої вимоги до ОСОБА_3 як спадкоємця, а не до його померлого батька. Таким чином ОСОБА_3 вважає, що оскільки оскаржуваним рішенням третейського суду від 24 вересня 2024 року було фактично вирішено питання про його права та обов`язки (наявність боргу перед кредитором), яке було прийняте без його участі, рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року має бути скасовано.
 
Заява ОСОБА_3 про оскарження рішення третейського суду згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 листопада 2024 року була розподілена судді Одеського апеляційного суду Громіку Р. Д.
 
Короткий зміст судовий рішень суду першої інстанції
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року у складі судді Громіка Р. Д. вказані справи були об`єднані в одне провадження і передані судді Одеського апеляційного суду Сегеді С. М. для сумісного розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення і заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Яроша С. В. про оскарження рішення третейського суду.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року було зупинено до набрання законної сили ухвалою суду, якою відмовлено в задоволенні заяви про скасування оскаржуваного рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року у справі №09/2024/001.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, з урахуванням ухвали Одеського апеляційного суду від 06 червня 2025 року:
заяву ОСОБА_3 , в інтересах якого діяли адвокати Ярош С. В. та Карпова О. В., за дорученням опікунів ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування рішення третейського суду задоволено частково;
рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі №09/2024/001 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики було скасовано;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
ОСОБА_3 не брав участі у справі. Як на підставу для скасування рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року, представники заявника посилаються на те, що він не був учасником у третейському спорі, однак оскаржуваним третейським рішенням суду було вирішено питання про його права та обов`язки, оскільки на час ухвалення рішення третейського суду його батько помер, а він є єдиним спадкоємцем всіх його прав та обов`язків, а тому має відповідати у тому числі і по боргам свого батька;
перелік підстав для скасування рішення третейського суду, передбачених Законом України «Про третейські суди» та ЦПК України, є вичерпним, і тягар доведення наявності зазначених підстав покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування рішення третейського суду. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 01/08/2017 (провадження № 61-12686ав21);
із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть № 5632, який надійшов на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року. Тобто рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року було ухвалено відносно боржника ОСОБА_2 , який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше ніж 3,5 років тому назад, чого не було враховано третейським суддею Поліщуком Д. А. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином, померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 квітня 2013 року. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2024 року над ОСОБА_3 встановлено опіку та призначено йому опікунів, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 05 липня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1071, відповідно до якого спадкоємцем на все майно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
суд встановив, що ОСОБА_3 успадкував усі права та обов`язки свого батька як позичальника за договором №09/12/2020 від 09 грудня 2020 року. Тобто, оскарженим рішенням від 24 вересня 2024 року, третейський суд фактично вирішив питання про наявність у ОСОБА_3 , як спадкоємця ОСОБА_2 , боргу перед кредитором свого померлого батька;
оскільки третейський суд вирішив питання про права і обов`язки ОСОБА_3 , однак розглянув справу без його участі (який не був учасником справи), ухвалене третейським судом у цій справі рішення від 24 вересня 2024 року, підлягає скасуванню на підставі пункту 5 частини другої статті 458 ЦПК України.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 березня 2025 року відновлено провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року.
 
Оскарженою ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року, ухваленого у складі третейського судді Поліщука Д. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.
 
Оскаржена ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
статтею 486 ЦПК України встановлено підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якими є, зокрема, те, що на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;
оскільки апеляційним судом 19 березня 2025 року рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року у справі №09/2024/001 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - скасовано, то згідно з пунктом 1 частини першої статті 486 ЦПК України відсутні підстави для видачі заявнику ОСОБА_1 виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду.
 
Аргументи учасників справи
 
ОСОБА_1 15 травня 2025 року подав до Верховного Суду апеляційну скаргу, яка підписана представником Александровою Н. М. , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року (повне судове рішення складено 16 квітня 2025 року), в якій просив:
скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року;
постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року;
судові витрати розподілити відповідно до законодавства.
 
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
постанова Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року станом на 11 квітня 2025 року не набрала законної сили. Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або про відмову в його скасуванні, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції (пункти 5, 6 частини другої статті 460 ЦПК України);
заява про видачу виконавчого листа розглянута з порушенням строків. 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду. 30 вересня 2024 року відкрито провадження за цією заявою (справа № 4813/2108/24). Заява про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження до суду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви (частина перша статті 485 ЦПК України). 24 жовтня 2024 року заява повинна була бути розглянута, але в порушення цього строку судом першої інстанції не розглянута заява;
із заявою про спільний розгляд звернулась недієздатна особа, від імені якої діяв адвокат на підставі договору, що відповідно до частини другої статті 41 ЦК України є нікчемним. ОСОБА_3 визнаний недієздатним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2024 року, над ОСОБА_3 встановлено опіку та призначено йому опікунів, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Саме вони єдині хто має право звертатись від імені ОСОБА_3 за судовим захистом та вчиняти договори відмінні від дрібних побутових, як то доручення на ведення справи в суді. Суд першої інстанції договір про правову допомогу між ОСОБА_3 та адвокатом Ярошем С. В. мав враховуватись як нікчемний та такий, що не створює юридичних наслідків. Але судом першої інстанції помилково відкрито провадження за заявою особи, яка не має повноважень на звернення до суду та винесено незаконне рішення. ОСОБА_3 не є стороною третейського розгляду. Опікуни ОСОБА_3 судом не були залучені у справі;
рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики не містить жодної згадки, тим більше не встановлює права та обов`язки ОСОБА_3 . При розгляді заяви про скасування рішення третейського суду суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність/наявність підстав для його скасування, визначених частиною третьою статті 51 Закону України «Про третейські суди»;
суд першої інстанції порушив власне рішення про об`єднання справ, оскільки одна із них судом була зупинена до розгляду іншої по суті. Тоді як справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають (частина десята статті 188 ЦПК України).
 
Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2025 року: 
у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено; 
відкрито апеляційне провадження у справі № 4813/2108/24 09/2024/001.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка підписана представником Александровою Н. М., на постанову Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_3 , в інтересах якого діють адвокати Ярош С. В. та Карпова О. В. за дорученням опікунів ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року: 
закінчено підготовчі дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником Александровою Н. М. , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики;
призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04 вересня 2025 року на 11 год. 00 хв. з повідомленням учасників справи.
 
Протокольною ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2025 року: відмовлено в задоволенні клопотанні адвоката Захарчука І. А. про продовженні строку на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1  від імені ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1   від імені ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , повернуто, відмовлено в долученні до матеріалів справи протоколів допиту.
 
Короткий зміст аргументів сторін
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 зазначила, що:  постанова Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року станом на 11 квітня 2025 року не набрала законної сили; рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року не містить жодної згадки, тим більше не встановлює права та обов`язки ОСОБА_3 ; із заявою про спільний розгляд звернулась недієздатна особа, від імені якої діяв адвокат на підставі договору, що відповідно до частини другої статті 41 ЦК України є нікчемним.
 
Фактичні обставини справи
 
Рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 80 000 000 грн.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126219952), з урахуванням ухвали Одеського апеляційного суду від 06 червня 2025 року про виправлення описки (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127941760): 
заяву ОСОБА_3 , в інтересах якого діяли адвокати Ярош С. В. та Карпова О. В., за дорученням опікунів ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування рішення третейського суду задоволено частково;
рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі №09/2024/001 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики було скасовано;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
 
15 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/129180925) відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка підписана представником Александровою Н. М., на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_3 , в інтересах якого діють адвокати Ярош С. В. та Карпова О. В. за дорученням опікунів ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
 
Позиція Верховного Суду
 
Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції (частина друга статті 24, частина друга статті 351 ЦПК України).
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні в справі матеріали, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з таких мотивів.
 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній матеріалами й додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
 
Рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ (частини перша та друга статті 51 Закону України «Про третейські суди»).
 
При розгляді справи суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу (частина третя статті 485 ЦПК України).
 
Аналіз статті 486 ЦПК України свідчить, що при розгляді заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа. У статті 486 ЦПК України передбачено виключний перелік підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду і тягар доведення наявності цих підстав покладається на сторону, яка обґрунтовує необхідність відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2021 року у справі № 803/20/20 (провадження № 61-2076ав21) зазначено: 
«згідно пункту 1 частини першої статті 486 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом.
Відмовляючи у задоволенні заяви, апеляційний суд, як суд першої інстанції, виходив з того, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2020 року заяву ТОВ «ВАЛКОМ АГРОПЛЮС» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року у справі № 04/05/17 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «ВАЛКОМ АГРОПЛЮС» про солідарне стягнення заборгованості, задоволено; рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 04 травня 2017 року у справі № 04/05/17 в частині стягнення з ТОВ «ВАЛКОМ АГРОПЛЮС» 3 890 000,00 грн на користь ОСОБА_1 скасовано.
Згідно частини третьої 3 статті 460 ЦПК України ухвала суду про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена в апеляційному порядку, передбаченому для оскарження рішень суду.
Згідно частини четвертої статті 460 ЦПК України ухвала суду за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або про відмову в його скасуванні, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Згідно частини п`ятої статті 460 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2020 року оскаржив ОСОБА_1, який подав 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу до Верховного Суду.
Оскільки на момент постановлення оскарженої ухвали суду, ухвала Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2020 року була чинною, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у видачі виконавчого листа».
 
Відповідно до частини третьої статті 460 ЦПК України ухвала суду про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена в апеляційному порядку, передбаченому для оскарження рішень суду.
 
Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або про відмову в його скасуванні, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції (частина четверта, п`ята статті 460 ЦПК України).
 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України)
 
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 123 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц (провадження № 61-33766сво18) міститься висновок, що: «якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі. При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі».
 
Завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб. По своїй суті ініціювання третейського розгляду не для захисту є недопустимим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 200/4202/14-ц (провадження № 61-1918св19)).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 січня 2021 року у справі № 20/12/2019 (провадження № 61-14244ав20) зазначено: «смерть фізичної особи - боржника, яка настала після вирішення третейським судом справи по суті, не є підставою для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки така обставина не може позбавити стягувача права пред`явити виконавчий документ до виконання та замінити боржника, який вибув із встановлених судом правовідносин, його правонаступником (якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво)».
 
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
 
Суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі (пункт 9 частини першої статті 486 ЦПК України).
 
Верховний Суд зауважує, що:
          в національному правопорядку, з урахуванням власне здорового глузду, не допускається конструкції звернення до суду чи третейського суду з позовом до померлої особи, правоздатність якої на час пред`явлення позову припинилась;
якщо відповідач помер до моменту пред`явлення позову до третейського суду та ухвалення рішення третейським судом, то підстави для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відсутні, оскільки третейський суд у такому разі вирішує питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, а саме правонаступників (спадкоємців) відповідача, який помер до моменту пред`явлення позову до третейського суду.
 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
 
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19) зазначено, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».
 
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).
 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
У справі, що переглядається:
у заяві від 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 просив видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі № 09/2024/001 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики;
рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі № 09/2024/001: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 80 000 000 грн;
15 листопада 2024 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про оскарження рішення третейського суду. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі №09/2024/001 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики скасовано. Суд першої інстанції вказав, що третейський суд вирішив питання про права і обов`язки ОСОБА_3 , однак розглянув справу без його участі (який не був учасником справи), тому ухвалене третейським судом у цій справі рішення від 24 вересня 2024 року підлягає скасуванню на підставі пункту 5 частини другої статті 458 ЦПК України;
при відмові у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд першої інстанції послався на пункт 1 частини першої статті 486 ЦПК України та вказав, що на день вирішення питання про видачу виконавчого листа (11 квітня 2025 року) рішення третейського суду скасовано судом;
поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ухвала суду про скасування рішення третейського суду, може бути оскаржена в апеляційному порядку, передбаченому для оскарження рішень суду, тобто, протягом тридцяти днів. При цьому ухвала суду за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження;
суд першої інстанції не врахував, що ухвала Одеського апеляційного суду ухвалена 19 березня 2025 року (відомості про складення повного судового рішення відсутні) станом на 11 квітня 2025 року вказана постанова не набрала законної сили, оскільки строк на її апеляційне оскарження не закінчився. Суд першої інстанції помилково вважав, що рішення третейського суду скасоване ухвалою Одеського апеляційного суду ухвалена 19 березня 2025 року, яка набрала законної сили;
суд першої інстанції не звернув уваги на те, що станом на 11 квітня 2025 року рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 24 вересня 2024 року у справі №09/2024/001 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики не було скасоване, оскільки відповідне судове рішення (ухвала Одеського апеляційного суду ухвалена 19 березня 2025 року) ще не набрало законної сили. Тому підстава, передбачена пунктом 1 частини першої статті 486 ЦПК України, для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду була відсутня;
апеляційний суд встановив, що наявна підстава для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачена пунктом 9 частини першої статті 486 ЦПК України, а саме те, що третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі;
як встановлено судом апеляційної інстанції: відповідач ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер 09 березня 2021 року; як свідчить аналіз змісту рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року у справі № 09/2024/001 позов до третейського суду пред`явлено у вересні 2024 року;рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року у справі № 09/2024/001 було ухвалено відносно боржника   ОСОБА_2 , який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше ніж 3,5 років тому назад; ОСОБА_3 ,    ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином померлого  ОСОБА_2 ; 05 липня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1071, відповідно до якого спадкоємцем на все майно      ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син -   ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказані обставини не оспорюються сторонами;
суд першої інстанції не врахував, що в національному правопорядку, з урахуванням власне здорового глузду, не допускається конструкції звернення до суду чи третейського суду з позовом до померлої особи, правоздатність якої на час пред`явлення позову припинилась; якщо відповідач помер до моменту пред`явлення позову до третейського суду та ухвалення рішення третейським судом, то підстави для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відсутні, оскільки третейський суд у такому разі вирішує питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, а саме правонаступників (спадкоємців) відповідача, який помер до моменту пред`явлення позову до третейського суду;
суд апеляційної інстанції встановив, що: відповідач ОСОБА_2 помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до моменту пред`явлення позову до третейського суду та ухвалення рішення третейським судом; 05 липня 2024 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Апеляційний суд звертає увагу на те, що  ОСОБА_3 успадкував усі права та обов`язки свого батька як позичальника за договором №09/12/2020 від 09 грудня 2020 року. Зазначене свідчить про те, що рішенням від 24 вересня 2024 року третейський суд вирішив питання про наявність у ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_2 боргу перед кредитором свого померлого батька. Тобто третейський суд вирішив питання про права та обов`язки  ОСОБА_3 , який не брав участі у справі № 09/2024/001 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, що є самостійною підставою для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відповідно до пункту 9 частини першої статті 486 ЦПК України.
 
За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви, проте помилився щодо мотивів такої відмови. Тому оскаржену ухвалу суду першої інстанції належить змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині оскаржену ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін.
 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).
 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).
 
Доводи про те, що суд першої інстанції порушив власне рішення про об`єднання справ, оскільки одна із них судом була зупинена до розгляду іншої по суті, суд апеляційної інстанції відхиляє.
 
Відповідно до частини четвертої статті 485 ЦПК України якщо до суду надійшла заява про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, а в його провадженні чи в провадженні іншого суду є заява про оскарження і скасування цього рішення третейського суду, суд на підставі пункту 6 частини першої статті 251 цього Кодексу зупиняє провадження по заяві про видачу виконавчого листа до набрання законної сили ухвалою суду, якою відмовлено в задоволенні заяви про скасування оскарженого рішення третейського суду.
 
На підставі частини четвертої статті 485 ЦПК України ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року було зупинено до набрання законної сили ухвалою суду, якою відмовлено в задоволенні заяви про скасування оскаржуваного рішення третейського суду від 24 вересня 2024 року у справі №09/2024/001.
 
Аргумент про нікчемність договору про надання правової допомоги між недієздатною особою та адвоката необґрунтований з таких підстав.
 
Опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними (частини перша статті 226 ЦК України).
 
Правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним (частини перша, друга статті 221 ЦК України).
 
За подібних обставин у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року в справі № 645/5180/19 (провадження № 61-13848св23) вказано, що:
            «апеляційний суд не звернув увагу, що правочин, який вчинений малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи опікуна, може бути схвалений. Схвалення правочину, вчиненого малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, має місце, якщо батьки (усиновлювачі) чи опікун, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні правочину. Тобто схвалення правочину припускається, якщо батьки (усиновлювачі) чи опікун, довідавшись про правочин не заявили претензію іншій стороні. По своїй суті схвалення правочину виключає можливість кваліфікації правочину, вчиненого малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи опікуна, як нікчемного. 
Апеляційним судом не встановлено, що батьки ОСОБА_4, дізнавшись про вчинення малолітнім правочину, протягом одного місяця заявили претензії адвокату Ніколаєвій Н. Б. За таких обставин договір про надання правової допомоги від 06 травня 2023 року, укладений між ОСОБА_4 та адвокатом Ніколаєвою Н. Б., вважається схваленим. У зв`язку із цим адвокат Ніколаєва Н. Б. мала право представляти інтереси малолітнього ОСОБА_4 та підписувати апеляційну скаргу від його імені на підставі договору про надання правової допомоги від 06 травня 2023 року. За таких обставин апеляційний суд зробив необґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги як такої, що подана особою, яка не має права її підписувати. Тому оскаржену ухвалу належить скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження».
 
У цій справі відсутні обставини, які б свідчили, про те, що опікуни дізнавшись про вчинення недієздатним правочину, протягом одного місяця заявили претензії адвокату. За таких обставин договір про надання правової допомоги укладений між недієздатним та адвокатом вважається схваленим.
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції частково постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену ухвалу суду першої інстанції змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині оскаржену ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. Тому судові витрати покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Александровою Наталею Михайлівною , задовольнити частково.
 
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Повний текст постанови Верховного Суду складено 26 вересня 2025 року.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                   І. О. Дундар
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков