УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №295/7183/24 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І. М. 
Категорія 82 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 295/7183/24 за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомирводоканал» Житомирської міської ради про захист прав споживача та зобов`язання вчинення дій, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Єригіної І.М. у місті Житомирі,
в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив скасувати вартість послуг на суму 1921,89 грн, донараховану йому Комунальним підприємством «Житомирводоканал» Житомирської міської ради (далі КП «Житомирводоканал», Підприємство, відповідач) за розподілом обсягу холодної води між споживачами будинку АДРЕСА_1 за період з грудня 2022 року по вересень 2023 року, включно, та зазначену у повідомленні за послуги з водопостачання та водовідведення за жовтень 2023 року як необґрунтовану, зобов`язати відповідача провести коригування по його особовому рахунку.
Позов мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2 і користується послугами водопостачання та водовідведення, які надаються відповідачем. У період до 18 грудня 2023 року в належній йому квартирі прилади розподільного обліку водопостачання не встановлювались.
Відповідно до повідомлення КП «Житомирводоканал» йому нараховано плату за послуги з водопостачання та водовідведення за жовтень 2023 року у розмірі 2657,85 грн, що на 1921,89 грн перевищує розмір за встановленими тарифами з централізованого водопостачання та водовідведення.
На його письмове звернення щодо надання роз`яснень про підстави та порядок здійснення відповідних нарахувань, було отримано відповідь, де зауважено про обов`язок споживача оплатити вартість додаткового обсягу холодної води у об`ємі 49,00 куб.м. на суму 1839,70 грн згідно з розрахунком, заснованим на Методиці розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315.
У подальшому він звернувся до КП «Житомирводоканал» з вимогою надати копію свідоцтва про повірку загальнобудинкового лічильника, улаштованого в спірний період, а також математичний розрахунок розподілу між споживачами будинку АДРЕСА_1 обсягу холодної води за період з грудня 2022 року по вересень 2023 року. На день звернення із позовом відповідь на запит не надійшла.
Вважає, що відсутність відомостей про повірку загальнобудинкового лічильника з центрального водопостачання та водовідведення у спірний період усуває можливість застосування показників такого приладу для здійснення розрахунків обсягу спожитої води.
Обґрунтовуючи формулами, що застосовуються згідно з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг для визначення обсягу води, спожитої споживачами у приміщеннях будівлі, та вказуючи на недотримання відповідачем належного порядку здобуття вихідних даних для виконання коректного обрахунку, просив позов задовольнити.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 29 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі, позивач просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що при здійсненні нарахування вартості понаднормових витрат води в обсязі 49,00 куб.м. у спірний період, за вказаною адресою, відповідачем не застосовано коригуючий коефіцієнт - характеристики, що враховує зміну споживання та надання комунальних послуг в населеному пункті на період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» і передбаченого розділом XIII «Особливості розподілу комунальних послуг під час дії воєнного стану в Україні» Методики-315.
Вказує, що у судовому засіданні у суді першої інстанції представник КП «Житомирводоканал» надавав відповідь, що у спірний період коригуючий коефіцієнт підприємством не застосовувався. 
Отже, є підстави стверджувати, що порушення методики розрахунку призвело до помилкового визначення відповідачем вартості понаднормових витрат води у період дії в Україні воєнного стану, що дає підстави вважати про необґрунтованість заявленої ним вартості понаднормових витрати води у будинку АДРЕСА_1 з грудня 2022 року по вересень 2023 року включно.
Крім того, районний суд не надав оцінку тому факту, що КП «Житомирводоканал» не надав розрахунку понаднормових витрат з централізованого водопостачання та централізованого відведення по будинку з подальшим їх перерозподілом серед споживачів, що ставить під сумнів заявлені йому понаднормові витрати води у обсязі 49,00 куб.м. 
Таким чином, судом першої інстанції проігноровано норми статті 81 ЦПК України, оскільки відповідач не довів того, що розрахунку понаднормових витрат у спірний період у заявленому ним обсязі здійснені згідно Методики-315.
У відзиві представник відповідача скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні, а судове рішення – залишити без змін.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції просив скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Також позивач надав пояснення, які відповідають доводам поданої ним скарги.
Представник КП «Житомирводоканал» в апеляційному суді скаргу не визнав, вважав її необґрунтованою, яка не підлягає до задоволення із тих мотивів, які викладені у його відзиві на скаргу.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявлені ОСОБА_1 вимоги та його доводи, які зазначені у позові, спростовані дослідженими у судовому засіданні доказами, які надані відповідачем. Позовні вимоги не виявляють доцільного та ефективного в розрізі виниклих правовідносин між учасниками способів реагування.
Колегія суддів погоджується з таким висновками з огляду на таке.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір, пов`язаний з правильністю нарахувань за наданими послугами з водопостачання та водовідведення. 
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України 05.07.2019 року № 690, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги — послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За змістом пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол розподільного обліку – вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
Виконавець комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, забезпечує функціональну перевірку приладів – розподілювачів теплової енергії. Порядок, періодичність такої перевірки визначаються договором між споживачем та виконавцем послуги або іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.
Згідно зі статтею 23 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право, зокрема, здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків та споруд, забезпечувати встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку питної води відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та центрального водовідведення», вартість послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення визначається за обсягом спожитих послуг та встановленими відповідно до законодавства тарифами. Плата за послуги розраховується виходячи з розмірів затверджених тарифів та обсягу спожитих послуг, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Плата за послуги, абонентське обслуговування та плата за технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішньо-будинкових систем централізованого водопостачання та водовідведення багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однією сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.
За приписами частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено ст. 525 ЦК України.
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
02 серпня 2017 року вступив в дію Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». 
У відповідності до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону оснащення вузлами комерційного обліку (тобто загально-будинковими лічильниками) будівель, що на день набрання чинності цим Законом були приєднані до зовнішніх інженерних мереж і не були оснащені такими вузлами обліку, або якщо такі вузли обліку на день набрання чинності цим Законом вийшли з ладу, в обов`язковому порядку зобов`язаний здійснити оператор зовнішніх інженерних мереж (тобто підприємство).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , користується послугами водопостачання та водовідведення, що надаються відповідачем.
Адреса споживання у період до 18 грудня 2023 року не була облаштована вузлом розподільного обліку води, що сторонами не заперечується.
Як убачається із матеріалів справи, на заяву ОСОБА_1 за № 263-М від 06 березня 2024 року КП «Житомирводоканал» 02 квітня 2024 року надало відповідь за № 263-М щодо нарахування вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за жовтень 2023 року на суму 2657,85 грн, з яких: 818,15 грн – розподіл між споживачами загального обсягу спожитої холодної води, 1839,70 грн – перерозподіл обсягів холодної води (а.с.29-33).
Не погоджуючись із проведеним перерозподілом обліку холодної води, позивач звернувся із даним позовом.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК  України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема,  постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
ОСОБА_1 у позовній заяві вказує на те, що відповідач здійснив неправильно перерахунок за послуги водопостачання та водовідведення протягом періоду з грудня 2022 року по вересень 2023 року. 
Проте, такі доводи позивача спростовані дослідженими доказами по справі.
Зокрема, відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22 грудня 2021 року № 2859 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та центральне водовідведення» КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради встановлені тарифи зі структурою, наведеною в додатку до цієї постанови: на централізоване водопостачання - 15,22 грн. за 1 куб.м (без податку на додану вартість), на центральне водовідведення - 16,06 грн. за 1 куб.м (без податку на додану вартість); відповідно діючі тарифи з ПДВ: на централізоване водопостачання - 18,26 грн./м3, на центральне водовідведення 19,27 грн./ м3. 
Тариф діє з 01 січня 2022 року та є незмінним як на час виникнення спірних правовідносин, так й на час розгляду справи.
Згідно направлення від 06 січня 2025 року № 1 Головним управлінням держпродспоживслужби в Житомирській області на КП «Житомирводоканал» проведено позапланову перевірку щодо дотримання метрологічних вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, відповідно вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності " з питань викладених у зверненні ОСОБА_1 (а.с.163).
Згідно копії Акту Головного управлінням держпродспоживслужби в Житомирській області від 17 січня 2025 року № 1, який складений за результатами зазначеної вище перевірки, у виробничій діяльності Комунального підприємства «Житомирводоканал» Житомирської міської ради порушень не встановлено (а.с.152-158).
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 17 жовтня 2025 року.