ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 380/20729/24 пров. № А/857/4919/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Скоробогатого Миколи Вікторовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.01.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Скоробогатого Миколи Вікторовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови в задоволенні рапорту про звільнення з військової служби, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Ланкевич А.З., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 06.01.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

07.10.2024р. за допомогою системи «Електронний суд» (08.10.2025р. – реєстрація судом першої інстанції) представник адвокат Скоробогатий М.В., діючий на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправною відмову відповідача Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту рядового ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4, абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення рядового ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4, абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-5). 

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.25-27).

Відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.01.2025р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.61-66).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив представник адвокат Скоробогатий М.В., діючий на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.69-72).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що 10.08.2024р. рядовий ОСОБА_1 надіслав поштовим відправленням рапорт від 06.08.2024р. про звільнення його з військової служби з підстав, передбачених пп.«г» п.2 ч.4 абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До вказаного рапорта було долучено завірені копії документів, які підтверджують підстави звільнення ОСОБА_1 з військової служби. 
Однак, у відповідь отримав лист-відмову від 31.08.2024р., у якому зазначено про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби та відповідно у задоволенні рапорту відмовлено.
Апелянт стверджує, що судом належно не враховано фактичні обставині справи, не перевірено докази у справі на предмет належності і допустимості, неналежно їх оцінено, проігноровано протиправність дій відповідача щодо відмови у задоволенні рапорту. Також суд з формальних підстав не врахував довідку психіатра, мотивувавши відсутністю розшифрування діагнозу за МКХ-10.
Водночас, позивач, будучи військовослужбовцем, призваним по мобілізації в особливий період, має право на звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26, абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку тим, що його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю ІІІ групи, яка потребує постійного стороннього догляду, а крім того є особою, яка страждає на психічне захворювання. 
Покликається на те, що із конструкції норми абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» слідує, що законодавець поєднав сполучником «або» дві різні підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, як-от: необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. 
Тобто, в першій підставі визначено, що інвалідність дружини/чоловіка III групи обов`язково повинна бути встановлена внаслідок саме онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів. В той же час, згідно другої підстави, яка є самостійною, інвалідність дружини/чоловіка ІІІ групи може бути встановлена внаслідок інших захворювань, не визначених у першій підставі, однак обов`язково умовою є те, що така особа повинна мати одне із таких супутніх захворювань: онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми, тому до рапорта було додано медичний висновок ЛКК № 754 від 30.07.2024р. та довідку № 474 від 05.08.2024р., яка видана лікарем-психіатром. 
Разом з тим, незважаючи на належне трактування норм матеріального права, судом першої інстанції ці норми не враховано.

Відповідачем скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дотримався вимог процесуального закону, через що ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.85-88).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» у Військовій частини НОМЕР_1 , починаючи з 07.07.2022р., по теперішній час.
Зокрема, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 14 від 07.07.2022р. (по стройовій частині) зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення рядового ОСОБА_1 з 07.07.2022р. (а.с.57).
Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 06.08.2024р. про звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26, абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, а крім того є особою, яка страждає на психічне захворювання (а.с.19 і на звороті). 
До вказаного рапорту долучив наступні документи: довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 157 від 19.08.2024р.; акт про встановлення фактичного місця проживання ОСОБА_1 від 19.08.2024р.; акт про встановлення фактичного місця проживання ОСОБА_3 від 19.08.2024р.; медичний висновок ЛКК № 754 від 30.07.2024р.; довідку № 44 від 05.08.2024р.; висновок № 754 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 30.07.2024р.; довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 696908; паспорт громадянина України та РНОКПП ОСОБА_1 ; паспорт громадянина України та РНОКПП ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .
Листом № 4069 від 31.08.2024р. Військова частина НОМЕР_1 повідомила старшого солдата ОСОБА_1 про відмову задоволенні рапорту про звільнення з військової служби, у зв`язку з тим, що із доданих до рапорту документів не вбачається, що ІІІ групу інвалідності дружині позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, чи наявність у неї онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів (а.с.13).

Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні позивача з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4, абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, в якого є необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , представник позивача звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Вирішуючи наведений спір та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що із конструкції норми абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» слідує, що законодавець поєднав сполучником «або» дві підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, як-от: необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Тобто, в першій підставі визначено, що інвалідність дружини/чоловіка III групи обов`язково повинна бути встановлена внаслідок саме онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів. В той же час, згідно другої підстави, яка є самостійною, інвалідність дружини/чоловіка ІІІ групи може бути встановлена внаслідок інших захворювань, не визначених у першій підставі, однак обов`язково умовою є те, що така особа повинна мати одне із таких супутніх захворювань: онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми.
Водночас, дружина позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи; причина інвалідності – загальне захворювання. Звідси, причина інвалідності не є такою, що встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів.
Отже, відмовляючи позивачу в звільненні з військової служби на підставі абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.
Стосовно іншої самостійної підстави «наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів», то суд зауважив, що позивач не клопотав звільнити його на цій підставі. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що дружина позивача має онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми.
Також у матеріалах справи відсутні документи, в яких зазначено про наявність у дружини позивача захворювання за кодами F00-F99, які передбачені Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», затв. наказом Міністерства охорони здоров`я України № 407 від 09.03.2021р. «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я».
Відтак, суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин не було вчинено протиправних дій, а тому його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивача.
При цьому суд зауважив, що позовна заява подана на наступний день після спливу місячного строку. З урахуванням того, що позивач є військовослужбовцем, застосування у спірному випадку наслідків пропущення строку звернення до суду з цим позовом буде проявом надмірного формалізму.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог відповідають нормам матеріального права, з наступних підстав.

Із змісту заявленого позову слідує, що ОСОБА_1 оскаржує відмову відповідача щодо звільнення його з військової служби через необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 .

Закон України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» /Закон № 2232-XII/ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст.2 вказаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 ст.2 зазначеного Закону передбачені наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022р.) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи в суді апеляційної інстанції строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як слідує з матеріалів справи, рапорт позивача від 23.08.2024р. містить підстави для звільнення: пп.«г» п.2 ч.4 та абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, серед іншого, під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

З конструкції норми абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ слідує, що законодавець поєднав сполучником «або» дві підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, як-от:
- необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або 
- наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Тобто, в першій підставі визначено, що інвалідність дружини/чоловіка III групи обов`язково повинна бути встановлена внаслідок саме онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів.
В той же час, згідно другої підстави, яка є самостійною, інвалідність дружини/чоловіка ІІІ групи може бути встановлена внаслідок інших захворювань, не визначених у першій підставі, однак обов`язково умовою є те, що така особа повинна мати одне із таких супутніх захворювань: онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми.

Згідно долученої до рапорту довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 696908 встановлено, що дружина позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи; причина інвалідності – загальне захворювання. 
Отже, причина інвалідності дружини позивача ОСОБА_2 не є такою, що встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів.

Таким чином, відмовляючи позивачу в звільненні з військової служби на підставі абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Щодо іншої самостійної підстави для звільнення з військової служби «наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів», то як правильно зауважив суд першої інстанції позивач не клопотав звільнити його на цій підставі.
Окрім цього, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що дружина позивача ОСОБА_2 має онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми.

Апеляційний суд враховує, що наказом Міністерства охорони здоров`я України № 407 від 09.03.2021р. «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».
Відповідно до п.2 цієї Інструкції висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.
Цей висновок використовується, зокрема, для оформлення соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі для осіб похилого віку або з інвалідністю, які мають когнітивні порушення.

Пунктом 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України № 297 від 08.10.1998р. «Про перехід органів і закладів охорони здоров`я України на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду» здійснено перехід на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10), як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в охороні здоров`я - з 01.01.1999р.
У свою чергу, відповідно до МКХ-10 «Клас V. Розлади психіки та поведінки» включає перелік захворювань за кодами F00-F99.

Водночас, у матеріалах справи відсутні документи, в яких зазначено про наявність у дружини позивача ОСОБА_2 захворювання за кодами F00-F99.
При цьому, пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду.
Формулювань щодо систематичного чи періодичного догляду у висновку № 754 від 30.07.2024р., який виданий КНП «Буська центральна районна лікарня» Буської міської ради, немає. 
Наданий позивачем висновок № 754 від 30.07.2024р. про наявність когнітивних порушень у громадян похилого вік, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, який виданий КНП «Буська центральна районна лікарня» Буської міської ради, не є документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки у ньому відсутній висновок про те, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду.

Таким чином, на час розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України через сімейні обставини, а саме, через необхідність постійного стороннього догляду за дружиною ОСОБА_2 .

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного та послідовного висновку про те, матеріалами справи не підтверджується наявність підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до пп.«г» п.2 ч.4, абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цьому апеляційному провадженню немає.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Скоробогатого Миколи Вікторовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.01.2025р. в адміністративній справі № 380/20729/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 24.10.2025р.