Ухвала
Іменем України
30 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 204/6316/25
провадження № 61-12663ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,               Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Довженко Олександром Вадимовичем, на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , державний реєстратор виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колесник Інга Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Наталія Дем`янівна про визнання договору недійсним та визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колесник І. М. від 18 березня 2025 року, індексний номер 77878242;
визнати недійсним договір дарування 77/300 частин житлового будинку, посвідчений 20 травня 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н. Д. за реєстровим № 533;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 79007362 від 20 травня 2025 року.
07 липня 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив: накласти арешт на 77/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , і складається з: в житловому будинку літ. А-1 поз. 3-1 - коридор, поз. 3-2 - санвузол, поз. 3-3 - кухня, поз. 3-4 - житлова, поз. 3-5 - житлова, загальна площа 62,2 кв. м., житлова 42,5 кв.м., з прибудовою літ. а-1, прибудовою літ. а1-1, ганок літ. а, літ. Б - погріб з шийкою, літ. Е - сарай, вольєр літ. Л, теплиці № 13, № 14, № 15, в загальному користуванні № 1-12, І-ІІ споруди; заборонити 
ОСОБА_1 , а також будь-яким фізичним та юридичним особам, які діють від імені та в інтересах ОСОБА_1 на будь-яких правових підставах, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, здавання в оренду, або на будь-яких інших правових підставах, що передбачають набуття третіми особами будь-яких прав щодо спірного майна, перепланування, переобладнання, капітальний ремонт, реконструкцію, поділ, виділ, зміну адреси, внесення до статутного капіталу будь-якого товариства, проведення будь-яких реєстраційних дій відносно нерухомого майна, а саме 77/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду 
від 16 вересня 2025 року, заяву про забезпечення позову задоволено. 
Накладено арешт на 77/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , і складається з: в житловому будинку літ. А-1 поз. 3-1 - коридор, поз. 3-2 - санвузол, поз. 3-3 - кухня, поз. 3-4 - житлова, поз. 3-5 - житлова, загальна площа 62,2 кв. м., житлова 42,5 кв. м., з прибудовою літ. а-1, прибудовою літ. а1-1, ганок літ. а, літ. Б - погріб з шийкою, літ. Е - сарай, вольєр літ. Л, теплиці №13, №14, №15, в загальному користуванні №1-12, І-ІІ споруди. 
Заборонено ОСОБА_1 , а також будь-яким фізичним та юридичним особам, які діють від імені та в інтересах ОСОБА_1 на будь-яких правових підставах, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, здавання в оренду, або на будь-яких інших правових підставах, що передбачають набуття третіми особами будь-яких прав щодо спірного майна, перепланування, переобладнання, капітальний ремонт, реконструкцію, поділ, виділ, зміну адреси, внесення до статутного капіталу будь-якого товариства, проведення будь-яких реєстраційних дій відносно нерухомого майна, а саме 77/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Ухвала суду першої інстанції, з висновками якої погодився апеляційний суд, мотивована тим, що в між сторонами у цій справі виник спір щодо нерухомого майна - 77/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_1 , а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів позивача.
12 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник 
 ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанцій не було враховано висновків, викладених у постановах Великої Палата Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19, від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18, 
від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22, від 13 грудня 2023 року у справі № 522/21977/21, від 24 липня 2024 року у справі № 567/459/23, від 24 лютого 2025 року у справі № 343/581/24. 
Вказує, що оскаржувані судові рішення не містять жодних належних обґрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Позов у даній справі пред`явлено особою, яка не є стороною оскаржуваного договору та не була і не буде власником арештованої частини житлового будинку, що наразі належить заявнику. Вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними з пред`явленими позовними вимогами. Крім того, належних та достатніх обґрунтувань пропозицій щодо зустрічного забезпечення заява не містить. Зазначає, що вжиті заходи забезпечення порушують права та інтереси також інших осіб, оскільки заявника та членів її родини протиправно позбавлено права користуватись належним їй майном.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову 
у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору. 
Частиною першою статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі
№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Встановлено, що предметом позову є вимоги про визнання недійсним договору дарування 77/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником спірного майна - 77/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 на підставі договору дарування 77/300 частин житлового будинку, посвідченого 
20 травня 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н. Д. за реєстровим № 533.
Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є 77/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Застосований вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки майно залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися ним обмежується на певний час.
Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою та на правильність висновків апеляційного суду не впливають.
Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах на які посилається представник заявника у касаційній скарзі.
Результат аналізу змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на судові рішення, якими вирішено процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
Керуючись статтями394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану адвокатом Довженко Олександром Вадимовичем, на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , державний реєстратор виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колесник Інга Миколаївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Наталія Дем`янівна про визнання договору недійсним та визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	М. Є. Червинська	
 	Є. В. Коротенко В. М. Коротун