У х в а л а
29 вересня 2025 року
м. Київ
Справа № 378/460/24
Провадження № 61-8616ск25
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник) 
на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2025 року
у справі за позовом скаржника до ОСОБА_2 та Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області за участю Головного управління Держгеокадастру у Київській області як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання недійсними та скасування договору дарування, державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації прав на земельну ділянку та 
в с т а н о в и в:
1.           У липні 2024 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив:
(1)              визнати недійсним і скасувати договір дарування земельної ділянки площею 0,2443 га з кадастровим номером 3224285601:01:035:0007 (далі - земельна ділянка), посвідчений 16 червня 2009 року державним нотаріусом Цимбалюк В. М., зареєстрований у реєстрі за № 1630;
(2)              визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 667811, виданий Управлінням земельних ресурсів у Ставищенському районі Київської області 28 серпня 2008 року;
(3)              скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі реєстрацію прав шляхом їх припинення на земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2647791732020, номер запису про право власності - 48182003).
2.           12 вересня 2024 року Ставищенський районний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.
3.           27 травня 2025 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, виклавши її в редакції тієї постанови, залишив без змін додаткове рішення суду першої інстанції.
4.           2 липня 2025 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.
5.           За змістом абзацу першого частини першої статті 185 і частини другої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє ухвалу про залишення цієї скарги без руху.
6.           Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам ЦПК України, її слід залишити без руху.
(1) Щодо підстав касаційного оскарження
7.           За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). Скаржник такі підстави не конкретизував.
7.1.       Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
(1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац другий пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України);
(2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України);
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац третій пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
(3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);
(4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
7.2.       За змістом наведених приписів особа, яка подає касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після його перегляду апеляційним судом та/або на постанову апеляційного суду, має у касаційній скарзі достатньо чітко вказати одну чи більше підстав касаційного оскарження (із зазначених вище чотирьох), а також обґрунтувати таку підставу (такі підстави).
7.3.       Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що підставою для скасування оскаржених рішень є застосування судами норм права без урахування висновків щодо їхнього застосування, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року у справі № 731/264/23. Скаржник з тієї постанови виокремив такий висновок: «При частковому накладанні земельних ділянок власник однієї з них може, зокрема, оспорювати державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку іншого власника». Однак не пояснив, яку саме норму суди попередніх інстанцій застосували без урахування такого висновку. Тому повинен конкретизувати підставу касаційного оскарження.
(2) Щодо дотримання принципу рівності
8.           За змістом пункту 7 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено перелік письмових матеріалів, що додаються до скарги. До касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет (речення перше пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України).
8.1.       Скаржник додав до касаційної скарги квитанцію про сплату судового збору, однак не додав копії такого документа для інших учасників справи.
8.2.       ЦПК України не передбачає для особи, яка оскаржує судові рішення, можливості визначати, які матеріали, що додаються до касаційної скарги, не надавати іншим учасникам справи. Більше того, якби скаржник подав касаційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами в електронній формі через електронний кабінет, інші учасники справи, які мають такий кабінет, теж не були б обмежені у можливості ознайомлення з відповідними додатками. Тому скаржник має подати копії зазначеного документа для інших учасників справи.
(3) Щодо строку для усунення недоліків касаційної скарги
9.           За змістом речення другого абзацу першого частини третьої статті 393 ЦПК України протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа, яка подала касаційну скаргу після спливу строків, визначених у статті 390 ЦПК України, має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу (абзац другий частини третьої статті 393 ЦПК України).
10.        Для усунення недоліків, вказаних у цій ухвалі, Верховний Суд встановлює десятиденний строк із дня її вручення скаржнику. У разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали Верховний Суд вважатиме касаційну скаргу неподаною та поверне її скаржнику.
Керуючись статтями 185, 260, 261, 392, 393 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
1.           Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 20 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 та Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області за участю Головного управління Держгеокадастру у Київській області як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання недійсними та скасування договору дарування, державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації прав на земельну ділянку.
2.           Встановити для усунення недоліків касаційної скарги десятиденний строк із дня вручення цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя 	 	Д. А. Гудима