ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2025 року                                                                      Справа № 906/1166/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Маціщук А.В. 

секретар судового засідання Черначук А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства "Калина" на рішення Господарського суду Житомирської області від 19 грудня 2024 року в справі №906/1166/24 (суддя - Вельмакіна Т.М.)
час та місце ухвалення рішення: 19 грудня 2024 року; м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65; повний текст рішення складено 19 грудня 2024 року
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест"                                  
до Фермерського господарства "Калина"
про стягнення 130037 грн 45 коп.
за участю представників сторін:
від Позивача - Шевченко Д.В.;
від Відповідача - Рябчинський О.Ю..
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лендагроінвест" (надалі – Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Фермерського господарства "Калина" (надалі – Відповідач) 97500 грн  заборгованость за поставлений товар, 2061 грн 89 коп.  3% річних, 7429 грн 86 коп. інфляційних втрат, 13295 грн 70 коп.  пені, 9750 грн  штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач поставив Відповідачу за договором поставки №04/03/2024 від 4 березня 2024 року товар (насіння овесу) на загальну суму 97500 грн, що підтверджується видатковою накладною №2 від 5 березня 2024 року та що несплата заборгованості за поставку якого стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Крім суми основного боргу Позивач просив стягнути з Відповідача 2061 грн 89 коп. 3% річних (за період з 7 березня 2024 року по 19 листопада 2024 року), 7429 грн 86 коп. інфляційних (за період з березня 2024 року по жовтень 2024 року), 13295 грн 70 коп. пені (за період з 7 березня 2024 року по 6 вересня 2024 року) та 9750 грн штрафу.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 19 грудня 2024 року в справі №906/1166/24 позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 97500 грн заборгованості, 2061 грн 89 коп. 3% річних, 7429 грн 86 коп. інфляційних, 9750 грн штрафу, а також 13295 грн 70 коп. пені.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу Відповідач зазначає, що ніколи не укладав Договір поставки №04/03/2024 від 4 березня 2024 року та ніколи не отримував від Позивача овес, в тому числі і згідно видаткової накладної №2 від 5 березня 2024 року. Також, скаржник зазначає, що йому не відомо звідки взявся підпис керівника Відповідача на видатковій накладній №2 від 5 березня 2024 року. Покликаючись на те, що директор Відповідача Старунський А.Ф. ніколи не підписував видаткову накладну №2 від 5 березня 2024 року та нерозуміє яким чином на ній стоїть відтиск печатки Відповідача просив апеляційний суд витребувати від Позивача оригінал  видаткової накладної, з метою вирішення, після огляду такого оригіналу, питання щодо необхідності призначення судової технічної експертизи документа. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Житомирської області від 19 грудня 2024 року в справі №906/1166/24.
Запропоновано учасникам по справі в строк протягом  10   днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання в порядку частини 2 статті 263 ГПК України.
Витребувано у Позивача оригінал видаткової накладної №2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн.
29 січня 2025 року через підсистему "Електронний суд" до апеляційного господарського суду від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вхідний №:870/25).
3 лютого 2025 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Позивача надійшов оригінал видаткової накладної №2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тон овесу на суму 97500 грн  (Вхідний №:985/25).
24 лютого 2025 року  через підсистему "Електронний суд" до  апеляційного господарського суду від Відповідача надійшло клопотання про призначення судово технічної експертизи документа, обгрутоване, тим, що керівник Відповідача заперечує проти того, що саме ним  підписана видаткова накладна № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн від імені Відповідача та поставлена печатка самого Відповідача, тому Відповідач  просив суд апеляційної інстанції призначити у справі судову технічну експертизу документа – оригіналу видаткової накладної № 2 від 05 березня 2024 року.
          Ухвалою  апеляційного господарського суду від 27 лютого 2025 року, з підстав, зазначених в даній ухвалі, проведення підготовчих дій закінчено. Розгляд апеляційної скарги призначено на "12" лютого 2025 року об 15:30 год.. Викликано представників Позивача та Відповідача  в судове засідання. Зобов`язано представника Відповідача мати при собі печатку (відтиск якої проставлено на видатковій накладній №2 від 5 березня 2024 року та Договорі поставки №14/03/2024 від 14 березня 2024 року) з метою вирішення питання щодо відібрання зразків печатки для проведення технічної експертизи.
Ухвалою від 12 березня 2025 року клопотання Відповідача про призначення судової комплексної (почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів) задоволено. Призначено у справі судову комплексну (почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документів), проведення якої доручено експертам Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення даної експертизи поставлено наступні питання:
1) яким способом нанесений відбиток печатки Відповідача та підпис керівника Відповідача Старунського А.Ф. у документі - видатковій накладній № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн ?
2) чи не виготовлено відбиток печатки Відповідача у документі - видатковій накладній № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн на розмножувальному апараті (ксерокс та ін.) шляхом копіювання відбитку печатки Відповідача з іншого документа та перенесення його за допомогою технічних засобів на бланк видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року?
3) яким способом виконаний підпис керівника Відповідача Старунського А.Ф. на видатковій накладній № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн - за допомогою технічних засобів чи писальним приладом?
4) чи не виготовлено підпис керівника Відповідача у документі - видатковій накладній № 2 від 05 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн на розмножувальному апараті (ксерокс та ін.) шляхом копіювання підпису керівника ФГ “Калина” з іншого документа та перенесення його за допомогою технічних засобів на бланк видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року?
5) чи нанесені відбитки печатки Відповідача та підпису керівника Відповдача Старунського А.Ф. на видатковій накладній № 2 від 05 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн у той період, яким датовано документ?
Апеляційне провадження у справі №906/1166/24 зупинено до повернення до Північно-західного апеляційного господарського суду матеріалів справи з висновком судової комплексної (почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів).
1 липня 2025 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов висновок експерта. 
7 липня 2025 року поновлено провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Житомирської області від 19 грудня 2024 року в справі №906/1166/24 . А також, запропоновано сторонам по справі №906/1166/24 в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду письмові пояснення з урахуванням висновку експерта від 1 липня 2025 року. Розгляд апеляційної скарги призначено на 10 вересня 2025 року об 14:40 год.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 18 липня 2025 року клопотання Відповідача про продовження строку на подання письмових пояснень з урахуванням висновку експерта від 1 липня 2025 року задоволено. Продовжено строк для подання письмових пояснень з урахуванням висновку експерта від 1 липня 2025 року в строк до 31 липня 2025 року включно.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 липня 2025 року задоволено заяву Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Через підсистему «Електронний суд»  31 липня 2025 року від Відповідача надійшла заява в якій в котре Відповідач зауважив, що невідомо яким чином аркуш паперу з нанесеним відбитком печатки Відповідача виявися у Позивача, припустивши, що колись Відповідач в особі свого керівника для здійснення чи планування здійснення в майбутньому господарських операцій передавав чистий аркуш паперу з відбитком печатки Відповідача, однак такий аркуш паперу не містив підпису будь-якої посадової особи Відповідача. Також Відповідач вказав, що йому незрозуміло, чому експерт у своєму висновку постійно наголошує на тому, що видаткова накладна № 2 від 5 березня 2024 року містить підпис від імені Старунського А.Ф., адже така видаткова накладна не містить жодної інформації про те, хто саме її підписав від імені Відповідача. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 8 вересня 2025 року задоволено заяву Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Через підсистему «Електронний суд»  4 вересня 2025 року від Відповідача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. На вирішення такої експертизи Відповідач просив поставити наступні питання: чи виконано підпис у реквізиті «Отримав(ла)» видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року директором Відповідача  Старунським А.Ф. чи іншою особою; чи виконано підпис у розділі 12 Договору поставки № 04/03/2024 «Юридичні адреси та реквізити сторін» від імені директора Відповідача Старунського А.Ф. самим Старунським А.Ф. чи іншою особою.
При цьому обгрунтовуючи необхідність такої експертизи зазначає про те, що ніколи не укладав з Позивачем договору поставки № 04/03/2024 від 4 березня 2024 року, а укладав з Позивачем Договір поставки № 14/03/2024 р. від 14 березня 2024 року (копія знаходиться в матеріалах справи), який сторонами виконано не було, оскільки Позивач реалізував належний йому овес третій особі. Тому, на переконання Відповідача, представником Позивача замінено 1 сторінку Договору поставки № 14/03/2024 від 14 березня 2024 року на іншу сторінку, в якій вже була змінена дата укладання такого договору та його номеру, а саме 4 березня 2024 року та номер договору 04/03/2024. Крім того, Відповідач вказує, що такого примірнику договору поставки, у нього не має. 

В судовому засіданні від 10 вересня  2025 року представник Відповідача підтримав подане ним  клопотання, просив суд задоволити його вказавши, що Відповідач не укладав з Позивачем договору поставки № 04/03/2024 від 4 березня 2024 року, а укладав з Позивачем Договір поставки № 14/03/2024 р. від 14 березня 2024 року, який сторонами виконано не було, оскільки Позивач реалізував належний йому овес третій особі. Відповідач вказує, що такого примірнику договору поставки, у нього не має.
Представник Позивача заперечив проти задоволення вказаного клопотання та вказав, що судом апеляційної інстанції вже було задоволено клопотання Відповідача та призначено і проведено судову експертизу (почеркознавчу та технічну).
Колегія суддів розглянувши клопотання Відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи дійшла висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на таке.
Відповідно до статтей 98, 99 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
В той же час, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Крім того, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
З огляду на приписи статтей 13, 14, 42, 74, 80, 164 Господарського процесуального кодексу України законодавство покладає обов`язок з подання доказів на сторону у справі, зокрема разом із першою заявою по суті справи, сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
В той же час, колегія суддів зауважує, що судом апеляційної інстанції за клопотанням Відповідача від 23 лютого 2025 року було призначено та відповідно проведено судову (почеркознавчу та технічну) експертизу. Висновок за результатами проведеного експертного дослідження знаходиться у матеріалах справи. Поміж тим, колегія суддів звертає увагу, що: по-перше, експертиза була призначена судом апеляційної інстанції саме за ініціативи та клопотанням Відповідача; по-друге, судом апеляційної інстанції для експертного дослідження були поставленні саме ті питання, котрі наведені Відповідачем в клопотанні про призначення судової експертизи. Відповідно, зважаючи на повторне клопотання Відповідача про призначення експертизи, стає незрозумілим те, чому Відповідач подаючи перше клопотання не навів всього переліку питань, котрі на його переконання є необхідними для дослідження, а лише після отримання висновку судового експерта, що не зовсім влаштовує апелянта, заявляє повторне клопотання із новими питаннями для проведення експертного дослідження.    
При цьому, з позиції суду апеляційної інстанції в проведеній експертизі є необхідні для вирішення спору  дані, що дозволяють суду втрішити даний спір без подальшого затягування вирішення спору, котре по суті і хоче досягти апелянт подаючи таке клопотання.    
Враховуючи вищевказане суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання. 

В судовому засіданні від 10 вересня 2025 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Відповідача підтримав доводи апеляційної скарги  та просив суд скасувати рішення і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Представник Відповідача вказав, що Відповідач ніколи не укладав Договір поставки №04/03/2024 від 4 березня 2024 року та ніколи не отримував від Позивача овес, в тому числі і згідно видаткової накладної №2 від 5 березня 2024 року. Також, представник вказав, що йому не відомо звідки взявся підпис керівника Відповідача на видатковій накладній №2 від 5 березня 2024 року, покликаючись на те, що директор Відповідача Старунський А.Ф. ніколи не підписував видаткову накладну №2 від 5 березня 2024 року та нерозуміє яким чином на ній стоїть відтиск печатки Відповідача. Також, представник Відповідача вказав, що ніколи не укладав з Позивачем договору поставки № 04/03/2024 від 4 березня 2024 року, а укладав з Позивачем Договір поставки № 14/03/2024 від 14 березня 2024 року, який сторонами виконано не було, оскільки Позивач реалізував належний йому овес третій особі. Представник зазничив, що такого примірнику договору поставки, у Відповідача не має.
В судовому засіданні від 10 вересня 2025 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача просив суд залити рішення місцевого господарського суду без змін, а  апеляційну скаргу без задоволення. Представник Позивача вказав, що Відповідач не міг вперше ознайомитись з договором поставки № 04/03/2024 від 4 березня 2024 року, видатковою накладною № 2 від 5 березня 2024 року, рахунком на оплату № 2 від 5 березня 2024 року лише 19 грудня 2024 року з огляду на те, що вказані договір та видаткова накладна підписані представником Відповідача та скріплені печаткою Відповідача. На переконання представника видаткова накладна підтверджує, що постачальник передав товари покупцю та містить усі обов`язкові реквізити, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вказав, що  на ній наявні відбитки печаток обох сторін, що належним чином підтверджує передання товару.
Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду доходить до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 

При цьому Північно-західний апеляційний господарський суд виходить з наступного.
Як  вбачається з матеріалів справи, 4 березня 2024 року між Позивачем (постачальник) та Відповідачем (покупець) укладено договір поставки №04/03/2024 (надалі – Договір; а.с.5-6).
Відповідно до пункту 1.1 Договору,  Позивач зобов`язався поставити, а Відповідач  прийняти і оплатити товар на умовах, в кількості та за цінами, визначеними цим Договором і специфікаціями до нього, які укладаються сторонами Договору на кожну окрему партію товару та повинні містити назву, кількість, характеристики, вартість, строк передачі товару, умови постачання тощо.
За умовами пункту 1.2 Договору, приймання-передавання товару оформлюється відповідними накладними на кожну окрему партію товару, підпис Відповідача на яких підтверджує факт отримання Відповідачем товару та перехід права власності на товар від Позивача до Відповідача.
Згідно з пунктом 3.1 Договору, купівля товару здійснюється в період з 4 березня 2024 року по 15 березня 2024 року обидві дати включно.
Відповідно до пункту 4.1 Договору, поставка здійснюється на умовах FCA - зерносклад за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Ставище з навантаженням на транспорт покупця (автотранспорт), відповідно до Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року, а також згідно вимог статті 201 ПК України, скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних в установленому законом порядку.
Як визначено пунктом 4.4 Договору, датою відвантаження товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній. Дата переходу права власності на товар - дата видаткової накладної.
Згідно з пунктом 5.1 Договору, договірна ціна товару, який постачається згідно цього Договору, встановлюється в національній валюті України та вказується в специфікації та/або рахунку-фактурі на кожну партію товару та видаткових накладних.
У відповідності до пункту 5.2 Договору, загальна вартість цього Договору визначається загальною кількістю та ціною товару, поставленого протягом дії даного договору відповідно до видаткових накладних.
За умовами пункту 5.4 Договору розрахунки за товар здійснюються покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника на умовах 100% оплати кожної конкретної партії товару на протязі 1 (одного) банківського дня по факту отримання такої партії товару.
Як вказує Позивач, факт поставки Відповідачу товару та обов`язок останнього провести розрахунки на загальну суму 97500 грн підтверджується підписаною представниками сторін і скріпленою печатками підприємств видатковою накладною №2 від 5 березня 2024  року.
Зважаючи на ніби то невиконання Відповідачем зобов`язань по Договору в частині проведення своєчасної та повної оплати за отриманий товар, Позивач звернувся до господарського суду за захистом порушеного, на його думку, права з позовом до Відповідача про стягнення 97500 грн  заборгованості за поставлений товар, 2061 грн 89 коп.  3% річних, 7429 грн 86 коп. інфляційних втрат, 13295 грн 70 коп.  пені та 9750 грн  штрафу.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що між сторонами виникли правовідносини на підставі Договору, який  за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного Договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.
Згідно з статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В силу дії статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до частини 1 статі 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Предметом апеляційного оскарження та відповідно, апеляційного розгляду, зважаючи на доводи та зміст апеляційної скарги Відповідача, є не отримання товару та  непідписання первинних документів Відповідачем.  
Відтак досліджуючи  доводи щодо не підписання представником Позивача видаткової накладеної №2 від 5 березня 2024 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 березня 2025 року було призначено у справі судову почеркознавчу та технічну експертизу, на розгляд якої поставлено питання: 
1) яким способом нанесений відбиток печатки Відповідача та підпис керівника Відповідача Старунського А.Ф. у документі - видатковій накладній № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн ?;
2) чи не виготовлено відбиток печатки Відповідача у документі - видатковій накладній № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн на розмножувальному апараті (ксерокс та ін.) шляхом копіювання відбитку печатки Відповідача з іншого документа та перенесення його за допомогою технічних засобів на бланк видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року?;
3) яким способом виконаний підпис керівника Відповідача Старунського А.Ф. на видатковій накладній № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн - за допомогою технічних засобів чи писальним приладом?;
4) чи не виготовлено підпис керівника Відповідача у документі - видатковій накладній № 2 від 05 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн на розмножувальному апараті (ксерокс та ін.) шляхом копіювання підпису керівника ФГ “Калина” з іншого документа та перенесення його за допомогою технічних засобів на бланк видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року?;
5) чи нанесені відбитки печатки Відповідача та підпису керівника Відповдача Старунського А.Ф. на видатковій накладній № 2 від 05 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн у той період, яким датовано документ?
26 березня 2025 року на адресу апеляційного господарського суду направлено лист про те, що одним із запитань, яке поставлене на вирішення експертизи, є: « 5) Чи нанесені відбитки печатки Відповідача та підиису керівника Відповідача Старунського А.Ф. на видатковій накладній № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 9750 грн у той період/яким датовано документ?» та вказано, що  у Житомирському НДЕКЦ МВС відсутній фахівець, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення технічної експертизи документів за експертною спеціальністю 2.4 «Дослідження давнини виготовлення документів». У зв`язку із зазначеним дане питання не може бути вирішене під час проведення призначеної судової експертизи.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 10 червня 2025 року № СЕ-19/106-25/5340-ДД встановлено таке: 
«Відбиток печатки Відповідача видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн нанесений контактним способом з використанням кліше печатки. Підпис від імені Старунського А.Ф. у графі «Отримав(ла)» видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн нанесений контактним способом з використанням писального приладу. 
Відбиток печатки Відповідача на видатковій накладній № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн нанесений не за допомогою розмножувального апарату (ксерокс та ін.) шляхом копіювання відбитку печатки Відповідача з іншого документа та не шляхом перенесення його за допомогою технічних засобів на бланк видаткової накладної № 2 від 05 березня 2024 року. 
Підпис від імені Старунського А.Ф. у графі «Отримав(ла)» видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн нанесений контактним способом з використанням писального приладу. 
Підпис від імені Старунського А.Ф. у графі «Отримав(ла)» видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн нанесений не за допомогою розмножувального апарату (ксерокс та ін.) шляхом копіювання підпису керівника Відповідача з іншого документа та не шляхом перенесення його за допомогою технічних засобів на бланк видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року».
Відтак, із висновку експертизи вбачається встановлення наступних обставин: по-перше,  нанесення печатки Відповідача на спірній видатковій накладній контактним способом з використанням кліше печатки; по-друге, вчинення підпис від імені Старунського А.Ф. у графі «Отримав(ла)» видаткової накладної № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн контактним способом з використанням писального приладу.
В силу дії статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.
Будь-який суб`єкт господарювання має право (може) виготовляти (змінювати) власну печатку для використання у своїй господарській діяльності - будь-коли та необмежену кількість разів.
При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця).
У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
В силу дії статті 58-1 Господарського кодексу України: суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки; використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим; виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.
Відтак відповідно до вимог вищевказаного абзацу 9 частини 2 статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” видаткові накладні мають такі обов`язкові реквізити, як: дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється поставка за цими накладними; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі “відвантажив” та “отримав”, та чи засвідчені ці дані відтиском печаток сторін.
В той же час, зважаючи на існування відтиску печатки зі сторони Відповідача на спірному документі, колегія суду констатує, що встановивши наявність відбитку печатки Відповідача на спірних документах та враховуючи, що саме Відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, необхідно дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена, викрадена або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.
З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи збігається така особа з відповідачем у даній справі).
В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, а Відповідачем не зазначено в апеляційній скарзі будь-яких доводів, котрі б вказували,   що печатка загублена Відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. По суті апелянт взагалі не спростовує питання того, яким чином даний відбиток печатки опинився на спірній накладній, що в свою чергу опосередковано вказує на те, що саме Відповідачем поставлено печатку, чим по-суті підтверджено повноваження особи, котра діючи від імені Відповідача (і використовуючи його печатку) підписала накладну.
При цьому доводи щодо того, що чисті листки з відтисками печатки Відповідача ніби то могли перебувати у Позивача в зв`язку із існуванням між ними договірних відносин та необхідністю оформлення господарських відносин в майбутньому, колегією суду відхиляються як надумані та такі, що спростовуються висновком судової експертизи та не може відміняти юридичного значення дії, що вже вчинені Відповідачем. 
На переконання колегії суду,   відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням того, що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі, дана поставка прийнята Відповідачем (печатка котрого міститься на накладних), адже відтиск печатки на видатковій накладній є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за даними накладними.
Таким чином, колегія суду виснує, що видаткова накладна № 2 від 5 березня 2024 року на поставку 12,5 тонн овесу на суму 97500 грн є первинним документом, який свідчать про передачу Відповідачем по справі товару та одночасно виникнення у Позивача зобов`язання про здійснення плати за отриманий товар.
Оскільки видаткова накладна містить найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість, дане в котре засвідчує,     що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов поставки.
В той же час, з огляду на вищевстановлене для вирішення даної справи не має значення того чи підписаний Договір апелянтом, адже обов`язок оплати виник у останнього з видаткової накладної, що прийнято судом (з огляду на встановлене у проведеному експертному висновку) як належного і допустимого доказу, а відтак дослідження інших доказів (в тому числі Договору) на предмет їх підставності та відповідності печатки не призведе до зміни оцінки видаткової накладної, як первинного доказу, а відтак не змінить висновків суду.   
З огляду на усе вищевказане в даній постанові, в правовому полі дії пункту 5.4 Договору, колегія суду виснує, що за видатковою накладною №2 від 5 березня 2024 року на суму 97500 грн у Відповідача виник обов`язок оплатити поставлений товар не пізніше 6 березня 2024 року.
Разом з тим оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо того, що Відповідач ніколи не укладав з Позивачем Договору, а ніби то укладав з Позивачем Договір поставки № 14/03/2024 року від 14 березня 2024 року (який сторонами виконано не було, оскільки Позивач ніби то реалізував належний йому овес третій особі), то колегія суду зауважує наступне.  
Встановивши наявність відбитку печатки Відповідача на спірних документах (Договорі та видатковій накладній) і враховуючи, що Відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, необхідно дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена Відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи збігається така особа з відповідачем у даній справі). 
Підписання ж правочину директором Відповідача (чи з відома директора іншою уповноваженою особою) підтверджується наявністю на спірному договорі відтиском печатки Відповідача, як юридичної особи (адже така печатка знаходиться саме у володінні директора Відповідача). Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Дійшовши висновку про наявність на оскаржуваному договорі печатки Відповідача та враховуючи той факт, що Відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки та існування кримінального провадження щодо цього, колегія суду виснує про відсутність підстав вважати, що печатка товариства використовувалась проти волі Відповідача.
Відтак, Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження факту втрати печатки та її використання проти його волі, а отже є необґрунтованими доводи Відповідача щодо непідписання ним спірного Договору. Окрім того, враховуючи ту обставину, що Відповідач в апеляційній скарзі заперечуючи факт укладення спірного Договору, подаючи клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи, не поставив жодного запитання з приводу нанесення відтиску печатки на ніби то неукладеному та не підписаному зі сторони Відповідача Договором, суд критично ставиться до його дій на подальше спростування вказаних фактів та подачі нових клопотань. 
У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару за договором купівлі-продажу (поставки), відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.
Отже, в силу частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний розрахуватися з продавцем (постачальником) за придбаний (поставлений) товар з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар.
Таким чином, обов`язок Позивача по оплаті товару виник після прийняття ним товару.
З врахуванням вищевикладеного, колегія суду виснує, що матеріалами справи підтверджено існування між Позивачем та Відповідачем господарських відносин шляхом укладення Договору (підписання котрого почав заперечувати Відповідач уже після проведення судової почеркознавчої та технічної експертизи), який є підставою для виникнення у сторін майново-господарських зобов`язань.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: “добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- “non concedit venire contra factum proprium” (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них”.
В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Відповідно колегія суду приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення  з Відповідача на користь Позивача 97500 грн заборгованості за поставлений по накладній №2 від 5 березня 2024 року товар. 
Дане рішення прийнято місцевим господарським судом, а тому Північно-західний апеляційний господарський суд залишає оскаржуване рішення в цій частині без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення  13295 грн 70 коп. пені (за період з 7 березня 2024 року по 6 вересня 2024 року) та 9750 грн штрафу, то колегія суду зазначає наступне.
За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з положеннями пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до пункту 7.3 Договору, Відповідач у випадку порушення зобов`язань щодо оплати вартості товару на умовах, визначених цим договором, сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від вартості поставленого товару та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен календарний день прострочення оплати.
Згідно розрахунку штрафних санкцій, висвітленого у позовній заяві, пеня нараховується у розмірі 13295 грн 70 коп. (за період з 7 березня 2024 року по 6 вересня 2024 року) та штрафу у розмірі 9750 грн, перевіривши який колегія суддів вважає його арифметично вірним та таким, що вчинений в площинні дії пункту 7.3 Договору.
При цьому судом апеляційної інстанції не встановлено невірностей (помилок) при розрахунку Позивачем сум пені та штрафу.
Відповідно апеляційний господарським суд приймає рішення, яким стягує з Відповідача на користь Позивача 13295 грн 70 коп. пені (за період з 7 березня 2024 року по 6 вересня 2024 року) та 9750 грн штрафу.
Дане рішення в цій частині прийнято місцевим господарським судом.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача  2061 грн 89 коп.  3% річних, 7429 грн 86 коп. інфляційних втрат,  то колегією суддів враховується наступне.
Згідно  статті 625 Цивільного кодексу України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 7 квітня 2020 року в справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків річних відповідно до  статті 625 Цивільного кодексу України  є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Разом з тим, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, тому  стаття 625 Цивільного кодексу України  щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши власний перерахунок за допомогою системи "Ліга Закон" 3% річних та інфляційних втрат встановив, що розмір останніх становить 2061 грн 89 коп. 3% річних, 7429 грн 86 коп. інфляційних втрат, а отже здійснений Позивачем розрахунок є правомірним та огрунтованим. Відповідно Північно-західний апеляційний господарський суд стягує з Відповідача на користь Позивача 2061 грн 89 коп. 3% річних та 7429 грн 86 коп. інфляційних втрат. 
Дане рішення прийнято і місцевим господарським судом, а відтак суд апеляційної інстанції залишає оспорюване судове рішення без змін і у цій частині.

Відповідно до пункту 1   статті 73 Господарського процесуального кодексу України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3   статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію   статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.
Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. 
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги залишаються за Відповідача згідно   статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
                             Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Калина" на рішення Господарського суду Житомирської області від 19 грудня 2024 року в справі №906/1166/24 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 19 грудня 2024 року в справі №906/1166/24 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
5. Справу №906/1166/24  повернути Господарському суду Житомирської області.
Повний текст постанови виготовлений 17 вересня 2025 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Маціщук А.В.