ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 вересня 2025 року 	м.Суми	

Справа №591/5050/24 
Номер провадження 22-ц/816/845/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2024 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 14 жовтня 2024 року, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

у с т а н о в и в :
У травні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовами, які у подальшому були об`єднані ухвалами суду у одне провадження. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що на підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 травня 2021 року було стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, до їх повноліття, починаючи стягнення з 02 липня 2020 року. У зв`язку з несплатою відповідачем аліментів утворилась заборгованість - за період з 01 травня 2023 року по 10 травень 2024 року в загальному розмірі 72413 грн 82 коп. Посилаючись на ст.196 СК України, просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання трьох дітей в розмірі 72413 грн 82 коп.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2023 року по 10 травня 2024 року в сумі 55741 грн 74 коп. 
У іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 932 грн 62 коп.
Не погодившись із рішеннями суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Моісеєнка В.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 за необґрунтованістю. 
Доводи апеляційної скарги мотивував тим, що позивачем необґрунтовано нараховано пеню за несвоєчасну сплату аліментів у спірному періоді, починаючи з 01 числа поточного місяця, в якому повинні були сплачені аліменти. 
Вказує на те, що суд першої інстанції взяв до уваги розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 22 березня 2023 року до 10 травня 2024 року, який був долучений позивачем, однак, відповідно до долучених стороною позивача розрахунків заборгованості від 31 липня 2024 року, заборгованість станом на 01 травня 2024 року відсутня, а станом на 01 липня 2024 року наявна переплата в сумі 1111 грн 08 коп. 
Звертає увагу на те, що у суму заборгованості зі сплати аліментів згідно розрахунку державного виконавця за період з 22 березня 2023 року до 10 травня 2024 року включені суми заборгованості за серпень – листопад 2023 року, на які пеня позивачем не нараховувалася. У період нарахування пені за несвоєчасну сплату аліментів у травні 2024 року позивач визначила 10 днів, тобто з 01 до 17 травня 2024 року, тому нарахування пені є необґрунтованим, так як строк виконання за цим зобов`язанням не настав. 
Посилається і на те, що в травні 2024 року ним було перераховано аліменти на утримання неповнолітніх дітей на загальну суму 33000 грн 00 коп. Також, в період з листопада 2023 року до січня 2024 року включно, ним було перераховано на прохання позивача на картковий рахунок позивача аліменти на загальну суму 54547 грн 00 коп.
Наголошує на тому, що станом на травень 2024 року борг зі сплати аліментів на одну дитину становив 12000 грн, а не 18580 грн 00 коп., як помилково встановив суд першої інстанції. 
В установлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу позивачем подано не було. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення пені по аліментам, ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається суд першої інстанції встановив, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28 травня 2021 року у справі № 587/1915/20 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей – дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 02 липня 2020 року до досягнення дітьми повноліття. 
Постановами державного виконавця Сумського ВДВС у Сумському районі ПН-СХ МУМЮ (м.Суми) від 13 серпня 2021 року відкрито виконавчі провадження №66495989, №66497392 і №66495533 з примусового виконання рішення суду (а.с.5-6, 23-24, 160-162). 
Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, відповідачем протягом спірного періоду (22.03.2023-10.05.2024) періодично вносились суми в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів. Станом на 10 травня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання дитини – доньки ОСОБА_5 складає 18580 грн 58 коп.; зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 складає 18580 грн 58 коп.; зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 складає 18580 грн 58 коп. Штраф у зв`язку з несплатою аліментів не накладався (а.с.4, 22, 162).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача з отримання аліментів на утримання малолітніх дітей було порушено, що є підставою для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Посилаючись на положення ст. 196 СК України, врахувавши часткову сплату аліментів відповідачем за період з 01 травня 2023 року до 10 травня 2024 року, суд зазначив, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня за несплату аліментів у ВП № 66495989 у розмірі 49940 грн 99 коп., у ВП № 66495533 у розмірі 37369 грн 13 коп., у ВП № 66497392 у розмірі 50883 грн 83 коп. Тому, розмір пені за несвоєчасну виплату аліментів за період з 01 травня 2023 року до 10 травня 2024 року, відповідно до розрахунку позивача, становить 72413 грн 82 коп., що є більше ніж 100 % суми заборгованості по аліментам.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2023 року до 10.05.2024 р. у сумі 55741 грн 74 коп., що не перевищує 100 % суми заборгованості по аліментам, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині 1 та 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).
Частинами 1 та 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження 61-12735сво23) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Парламент встановив у частині першій статті 196 СК максимальну межу для пені, передбачивши, що розмір пені не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. Окрім цього в сфері судового розсуду перебуває вирішення питання про зменшення пені (ч. 2 ст. 196 СК).
Тобто алгоритм визначення розміру пені, який підлягає стягненню на користь одержувача аліментів, полягає в наступному: спочатку, з урахуванням максимальної межі, визначається пеня; після цього з`ясовується чи є підстави для її зменшення. При вирішенні питання про стягнення пені (стаття 196 СК) законодавець надає суду право зменшувати розмір пені, а не звільняти платника аліментів від її сплати.
Тлумачення ч. 2  ст. 196 СК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох підстав, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів.
Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів.
Визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 02 квітня 2025 року у справі 725/4115/21 (провадження № 61-7782св24), від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23 (провадження № 61-185св25) та інші.  
Судом встановлено, що в період з травня 2023 року до травня 2024 року відповідачем аліменти сплачувалися несвоєчасно і не у повному обсязі. 
Усупереч доводам апеляційної скарги, станом на час звернення до суду з позовами у відповідача існувала заборгованість зі сплати аліментів. Так, розмір аліментів, що підлягали стягненню з відповідача за період з травня 2023 року до квітня 2024 року, включно на суму 72000 грн 00 коп. на кожну дитину, враховуючи внесені відповідачем кошти на погашення боргу в цей період, станом на 17 травня 2024 року (дата звернення до суду з позовами), заборгованість за аліментами на утримання дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_3 становила 14130 грн 08 коп. (72000 грн 00 коп. – 57869 грн 92 коп.) на кожного із дітей, станом на 24 травня 2024 року (дата звернення до суду з позовом) заборгованість за аліментами на утримання дочки ОСОБА_4 становить 7796 грн 75 коп. (72000 грн - 64203,25 грн), загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів становив 36056 грн 91 коп. 
Судом першої інстанції, при визначенні розміру боргу відповідача зі сплати аліментів, не були враховані внесені ним платежі в травні 2024 року станом на дату звернення ОСОБА_2 до суду з позовами. 
З довідок-розрахунків про отримання аліментів від 06 вересня 2024 року вбачається, що перераховані відповідачем на рахунок позивача кошти, згідно долучених до матеріалів справи квитанцій, були враховані державним виконавцем при формуванні цих довідок та визначенні розміру заборгованості відповідача за виконавчим провадженням. 
Таким чином, враховуючи те, що у спірному періоді відповідач аліменти сплачував несвоєчасно і не у повному розмірі, станом на дату звернення позивача із позовами існувала непогашена заборгованість, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що є правові підстави для стягнення з відповідача пені. 
У той же час, колегія суддів не може погодитися з рішення суду в частині присудженого до стягнення з відповідача розміру пені.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що за період з 01 травня 2023 року до 10 травня 2024 року, підлягала стягненню з відповідача на користь позивача пеня за несплату аліментів у ВП №66495989 у розмірі 49940 грн 99 коп., у ВП №66495533 у розмірі 37369 грн 13 коп. у ВП 66497392 у розмірі 50883 грн 83 коп. При цьому, розрахунок пені судом наведено не було. 
У той же час, з наведених позивачем ОСОБА_2 у поданих позовних заявах розрахунках пені вбачається, що платежі за період з серпня до листопада 2023 року включно не були включені позивачем до цього розрахунку, розмір пені за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів на кожного з дітей окремо становив 25047 грн 37 коп. 
Колегія суддів не може повністю погодитися з проведеним позивачем розрахунком пені, оскільки позивачем нараховувалася пеня за зобов`язаннями зі сплати аліментів за поточні місяці, строк виконання яких є останній день відповідного календарного місяця. 
Отже, беручи до уваги наведені позивачем розрахунки пені за несвоєчасну сплату аліментів на кожного з дітей, з вирахуванням нарахованої пені за аліментними платежами за поточними місяцями, розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів на кожного із дітей окремо становить 12735 грн 02 коп., а всього на суму 38205 грн 06 коп. 
Беручи до уваги те, що розмір неустойки (пені) за спірний період перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами станом на дату звернення з позовами, а також врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, відповідно до положення ч. 1 ст. 196 СК України, колегія суддів дійшла до висновку про висновку про зменшення розміру пені, що має становити не більш 100 відсотків заборгованості по аліментам, тобто до 36056 грн 91 коп. 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить змінити в частині присудженого до стягнення розміру пені, стягнувши з відповідача пеню в розмірі 36056 грн 91 коп.
Також, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду належить змінити і в частині розподілу судових витрат.
Враховуючи те, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави належить стягнути 581 грн 19 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. 
Крім того, пропорційно до частки задоволених вимог апеляційної скарги, відповідачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір в сумі 641 грн 59 коп., сплачений ним за апеляційне оскарження рішення суду. 
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Рижова С.Є. про вирішення питання розподілу між сторонами понесених позивачем витрат за надану правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5000 грн, зважаючи на те, що доказів на підтвердження надання адвокатом Рижовим С.Є. в рамках даного судового провадження правничої допомоги, а також обґрунтування заявленого до стягнення розміру цих витрат, суду надано не було. 
Відзиву на апеляційну скаргу, в установлений апеляційним судом строк від позивача не надходило. Подане представником позивача – Рижовим С.Є. письмове пояснення не є заявою по суті справи, в розумінні ст. 174 ЦПК України, до того ж копія цих пояснень не надсилалася відповідачу, а тому не підлягає врахуванню апеляційним судом. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2024 року змінити в частині присудженого до стягнення розміру пені та в частині розподілу судових витрат. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з травня 2023 року до 10 травня 2024 року включно у сумі 36056 гривень 91 копійку.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 581 гривню 19 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір в сумі 641 гривню 59 копійок, сплачений ним за апеляційне оскарження рішення суду. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов