РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/8640/25
Провадження № 22-ц/4815/1306/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача      – Шимківа С.С.,
суддів:                 – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2025 року (ухвалене у складі судді Левчука О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення,-
в с т а н о в и в :
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , яким просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 17.08.2017 року на користь  ОСОБА_1 на утримання сина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частку від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що починаючи 16.09.2007 року, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22.09.2015 року було розірвано. Від даного шлюбу у них з відповідачем народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 серпня 2017 року і до досягнення сином повноліття. Стверджує, що зазначена сума аліментів не покриває мінімальних витрат на утримання дитини. Натомість, відповідач інших дітей немає, є здоровим та офіційно працевлаштованим, а тому спроможний належним чином матеріально забезпечувати свого сина. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2025 року позов задоволено частково.
Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , на підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 17.08.2017 у справі №569/11945/17, на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/8 частку від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений судовим наказом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, у зв`язку з чим дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/8 частки від усіх видів його доходів, що є необхідним для забезпечення належних умов для фізичного, розумового, морального, соціального розвитку дитини та відповідатиме засадам справедливості, добросовісності і розумності з огляду на відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду,  ОСОБА_1  оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі, позивач, з урахуванням відсутності у відповідача інших дітей на утриманні, його відмінний стан здоров`я та повну працездатність, реальні загальновідомі потреби дитини в сучасних реаліях, матеріальне забезпечення відповідача, який є військовослужбовцем, вважає, що ОСОБА_2 може сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі усіх видів його заробітку. При цьому, зауважує, що у разі задоволення позову у повному обсязі розмір аліментів не буде перевищувати визначений законом максимальний їх розмір.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник відповідача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Ст. 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей183, 184 СК України.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
У зазначеній нормі права законодавець розширив можливості того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (отримувача аліментів) щодо вибору способу стягнення аліментів.
Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства можна дійти висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі).
Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.
У ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України).
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 17.08.2017 у справі №569/11945/17 з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.08.2017 і до досягнення сином повноліття.
Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, яка скористалася своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідача.
ОСОБА_2 є військовослужбовцем.
Відомостей про наявність у відповідача заборгованості по аліментах позивачем не надано. 
Згідно довідки про доходи від 31.05.2025 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , загальна сума доходу відповідача за період з червня 2024 року по квітень 2025 року становить 513 968 (п`ятсот тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень) 56 копійок..
Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, правові висновки Верховного Суду, враховуючи встановлені обставини справи, зокрема, вік, стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, відомості про особу останнього та його матеріальне становище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
На переконання колегії суддів визначений місцевим судом до стягнення розмір аліментів відповідає інтересам дитини і є достатнім для фізичного, духовного, морального і соціального її розвитку дитини та відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.
Разом з цим, апеляційний суд констатує, що нормами сімейного законодавства встановлена рівність як батьківських прав щодо дитини, так і обов`язків, зокрема, щодо її матеріального забезпечення.
Батьки зобов`язані нарівні утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її фізичного, духовного, морального і соціального розвитку, а не покладати тягар утримання на одного з батьків.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із рішенням місцевого суду.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                   Шимків С.С.
Судді:                                                                 Ковальчук Н.М. 

Хилевич С.В.