УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 164/93/23
провадження № 51-2126ск23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                          ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 24 червня 2025 року щодо ОСОБА_4 та  ОСОБА_5 і
встановив:
вироком Маневицького районного суду Волинської області від 25 січня 
2023 року затверджено угоду про визнання винуватості від 18 січня 2023 року, укладену між прокурором Маневицького відділу Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_6 , яка здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні, з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12022030540000177 від 18 вересня 2022 року.
ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 59 500,00 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів. Зокрема, на підставі ст. 100 КПК України автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається у ВП № 1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, конфісковано (спеціальна конфіскація) в дохід держави як майно, використане як засіб вчинення кримінального провадження.
Також цим вироком засуджено ОСОБА_5 , щодо якого касаційні скарги не подано.
Оскарженою ухвалою Волинського апеляційного суду від 09 березня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок суду першої інстанції стосовно них. 
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду 16 листопада 2023 року ухвала Волинського апеляційного суду від 09 березня 2023 року стосовно ОСОБА_4 скасована і призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 24 червня 2025 року апеляційну скаргу захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 постановлено задовольнити. Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 12 червня 2024 року стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінений.
Речовий доказ автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , постановлено повернути власнику ОСОБА_4 .
У решті вирок суду залишений без зміни.
Згідно з вироком 18 вересня 2022 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перебуваючи на автодорозі поблизу селища Любешів Камінь-Каширського району, незаконно придбали у невстановленої слідством особи каміння бурштину у стані сировини загальною масою 108,48988 кг, вартістю згідно з висновком експертизи 89 260,32 грн, законність походження якого не підтверджується відповідними документами, та в подальшому на автомобілі марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , автодорогою Р-14 сполученням «Луцьк-КПП Дольськ» перевезли цей бурштин до смт. Маневичі Камінь-Каширського району, де на блок-посту № 31 що по вул. Луцькій зазначений автомобіль із вказаними особами був зупинений працівниками поліції, а каміння бурштину, на яке у них не було будь-яких документів, що підтверджують законність його походження, вилучене.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на практику Верховного Суду, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд цим судом. Мотивує свої вимоги тим, що суд не дотримався норм як матеріального так і процесуального права, оскільки допустив істотні порушення вимог процесуального закону, а саме ст. 370, 419 КПК України, а також ст. 96-1, 96-2 КК України, що призвело до скасування застосованої судом першої інстанції спеціальної конфіскації.
Мотиви Суду
Колегія суддів касаційної інстанції розглянула наведені у касаційній скарзі доводи та перевірила надані до скарги копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість скасування касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій з цих підстав. При перегляді судових рішень у касаційному порядку суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК України.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги судових рішень, суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у частині вирішення питання речового доказу, виключивши з резолютивної частини вироку посилання на конфіскацію транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , повернувши його законному власнику ОСОБА_4 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, і законно й обґрунтовано постановив рішення, з яким погоджується колегія суддів касаційного суду.
Так, досліджуючи доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту щодо застосування спеціальної конфіскації місцевим судом, цей суд указав на те, що з матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з 28 вересня 2000 року, що стверджується копією Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого Осівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області. 04 травня 2023 року цей шлюб було розірвано. Ці обставини сторонами кримінального провадження не оспорюються.
Згідно із Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ,
20 листопада 2021 року власником автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровано ОСОБА_4 .
За цих обставин, апеляційний суд дійшов слушного висновку, що вказаний транспортний засіб був набутий у період перебування ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_10 .
Статтею 60 Сімейного кодексу України унормовано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Аргументуючи своє рішення суд апеляційної інстанції констатував, що законодавцем презюмується, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо не встановлено іншого.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами суду апеляційної інстанції, що автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя.
Положеннями ч. 1 ст. 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
Окрім того, суд апеляційної інстанції за встановлених обставин указав, що колегія суддів позбавлена можливості застосування положень ч.2 ст. 96-2 КК України, адже матеріали цього кримінального провадження не містять відомостей щодо грошової вартості цього автомобіля. Крім того, місцевий суд жодним чином не з`ясовував, чи була ОСОБА_10 обізнаною, що ОСОБА_4 , з яким вона на той час ще перебувала у зареєстрованому шлюбі, буде використовувати автомобіль під час вчинення кримінального правопорушення. Таких доказів не надано й стороною обвинувачення в ході судового розгляду.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, цей суд зауважив, що у відповідності до приписів ст. 183 Цивільного кодексу України, автомобіль є неподільною річчю, а тому з нього не можливо виділити частину для застосування спеціальної конфіскації.
Така позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 червня 2024 року у справі №676/4542/22.
Практика Верховного Суду, на яку посилається прокурор у касаційній скарзі, не є релевантною у даному кримінальному провадженні. 
За встановлених у цьому кримінальному провадженні обставин рішення апеляційного суду про скасування вироку місцевого суду в частині вирішення долі речових доказів із постановленням нової ухвали про повернення автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 є обґрунтованим.
Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Ураховуючи викладене та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 24 червня 2025 року щодо ОСОБА_4 та  ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3