ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 листопада 2025 року 
м. Київ
 
справа № 641/5779/24
провадження № 61-5889св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
 
відповідачі: Харківська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції України в Харківській області, Державна казначейська служба України, Офіс Генерального прокурора, Національна поліція України,
 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Державне бюро розслідувань,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2024 року у складі судді Щепелевої Г. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Харківській області (далі - ГУ НПУ в Харківській області), Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Державне бюро розслідувань, про визнання дій та бездіяльності неправомірними, відшкодування шкоди, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27 вересня 2024 року, просили:
визнати незаконними та протиправними дії Харківської обласної прокуратури щодо неперешкоджання Акціонерному товариству «Банк Гарант» (далі - АТ «Банк Гарант», банк) та забезпечення АТ «Банк Гарант» 02 березня 2006 року вигнання керівництва та працівників Товариства з обмеженою відповідальністю СП «Веда-Холдинг» (далі - ТОВ СП «Веда-Холдинг»), Товариства з обмеженою відповідальністю СУТП «Агросинтез» (далі - ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю СУТП «Агросинтез»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері+» (далі - ТОВ «Діскавері+»), Товариства з обмеженою відповідальністю  СП «Едіс» (далі - ТОВ СП «Едіс») та інших з території млинового комплексу 
ТОВ СП «Веда - Холдинг», ТОВ СУТП «Агросинтез» із земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати незаконними та протиправними дії Харківської обласної прокуратури щодо забезпечення АТ «Банк Гарант» 02 березня 2006 року залишення на території та привласнення банком в подальшому всього майна, яке перебувало на території за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ТОВ СП «Веда-Холдинг», ТОВ  СУТП «Агросинтез», ТОВ «Діскавері+», ТОВ СП «Едіс» та іншим і яке ніяким чином не могло мати відношення до власності банку чи афілійованих з банком структур;
визнати незаконними та протиправними дії Харківської обласної прокуратури щодо вилучення згідно з протоколами виїмки від 02 березня 2006 року, від 23 травня 2006 року та від 02 червня 2006 року документів та жорсткого диску (магнітного носія), без яких ставала неможливою робота, зокрема ТОВ «Діскавері+», які не мали ніякого відношення до відкритих кримінальних справ;
визнати незаконними та протиправними дії Харківської обласної прокуратури щодо вилучення з матеріалів кримінальної справи № 22060055 та привласнення Харківською обласною прокуратурою частини документів у 2006 - 2012 роках, вилучених згідно з протоколами виїмки від 02 березня 2006 року, від 23 травня 2006 року та від 02 червня 2006 року, які були інтелектуальною власністю 
ОСОБА_3 та були необхідними для роботи, зокрема ТОВ «Діскавері+», згідно з договором про спільну діяльність від 29 вересня 2005 року і не могли стати речовими доказами;
визнати незаконним та протиправним вилучення Харківською обласною прокуратурою з матеріалів кримінальних проваджень № 12012220540000592 та № 12012220540000584 від 19 грудня 2012 року і знищення Харківською обласною прокуратурою та ГУ НПУ в Харківській області частини документів у 2006-2024 роках, вилучених згідно з протоколами виїмки від 02 березня 2006 року, від 23 травня 2006 року та від 02 червня 2006 року, які могли стати речовими доказами;
визнати незаконними та протиправними дії Харківської обласної прокуратури та ГУ НПУ в Харківській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 12012220540000592 від 19 грудня 2012 року, безпідставне затягування досудового розслідування на 12 років, винесення 18 постанов про закриття кримінального провадження № 12012220540000592 від 19 грудня 2012 року, в своїй більшості ідентичних до крапки та букви одна одній без надання належної правової оцінки доводам заявників та всім наявним доказам;
визнати незаконними та протиправними дії відповідачів Харківської обласної прокуратури та ГУ НПУ в Харківській області щодо нехтування мотивувальних частин рішень слідчих суддів щодо скасування постанов та клопотань про закриття кримінального провадження № 12012220540000592 від 19 грудня 2012 року в частині зауважень про ненадання належної правової оцінки всім наявним доказам та доводам потерпілих (позивачів);
визнати дії та бездіяльність Харківської обласної прокуратури протягом 18 років та ГУ НПУ в Харківській області протягом 9 років такими, що порушують норми чинного законодавства України та містять ознаки приховування кримінальних правопорушень банку протягом 18 років і протидії законній господарській діяльності ряду підприємств, зокрема ТОВ «Діскавері+»;
визнати дії та бездіяльність Харківської обласної прокуратури протягом 18 років та ГУ НПУ в Харківській області протягом 9 років такими, що призвели до втрати у 2010 році позивачами єдиного житла та поневіряння позивачів по орендованим квартирам протягом 14 років;
визнати незаконними та протиправними дії третіх осіб Офісу Генерального прокурора та Національної поліції України щодо відсутності належного контролю за дотриманням чинного законодавства України Харківською обласною прокуратурою та ГУ НПУ в Харківській області;
визнати незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури щодо порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 42015220000000538 від 27 травня 2015 року щодо відсутності належного контролю за дотриманням чинного законодавства України при досудовому розслідуванні та щодо винесення 12 безпідставних постанов про закриття кримінального провадження № 42015220000000538 від 27 травня 2015 року, які містять ознаки приховування кримінальних правопорушень посадових осіб структурних підрозділів відповідача.
стягнути за рахунок державного бюджету з Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 9 625 513,00 грн та 9 625 513,00 грн на користь 
ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними та протиправними діями органів державної влади: Харківською обласною прокуратурою, ГУ НПУ в Харківській області та їх попередниками за бездіяльності та сприяння Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України і Державного бюро розслідувань;
стягнути за рахунок державного бюджету з Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 221 000,00 грн та 221 000,00 грн на користь 
ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними та протиправними діями органів державної влади: Харківською обласною прокуратурою, ГУ НПУ в Харківській області та їх попередниками за бездіяльності та сприяння Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України і Державного бюро розслідувань.
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, клопотання Донецької обласної прокуратури та Національної поліції України щодо закриття провадження у справі щодо частини позовних вимог на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) задоволено. 
Закрито провадження у цивільній справі № 641/5779/24в частині позовних вимог про:
визнання незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури щодо вилучення згідно з протоколами виїмки від 02 березня 2006 року, 
від 23 травня 2006 року та від 02 червня 2006 року документів та жорсткого диску (магнітного носія), без яких ставала неможливою робота, зокрема ТОВ «Діскавері+», які не мали ніякого відношення до відкритих кримінальних справ;
визнання незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури щодо вилучення з матеріалів кримінальної справи № 22060055 та привласнення Харківською обласною прокуратурою частини документів у 2006 - 2012 роках, вилучених згідно з протоколами виїмки від 02 березня 2006 року, від 23 травня 2006 року та від 02 червня 2006 року, які були інтелектуальною власністю 
ОСОБА_3 та були необхідними для роботи, зокрема ТОВ «Діскавері+», згідно з договором про спільну діяльність від 29 вересня 2005 року і не могли стати речовими доказами;
визнання незаконним та протиправним вилучення Харківською обласною прокуратурою з матеріалів кримінальних проваджень № 12012220540000592 та № 12012220540000584 від 19 грудня 2012 року і знищення Харківською обласною прокуратурою та ГУ НПУ в Харківській області частини документів у 2006-2024 роках, вилучених згідно з протоколами виїмки від 02 березня 2006 року, від 23 травня 2006 року та від 02 червня 2006 року, які могли стати речовими доказами;
визнання незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури та ГУ НПУ в Харківській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 12012220540000592 від 19 грудня 2012 року, безпідставне затягування досудового розслідування на 12 років, винесення 18 постанов про закриття кримінального провадження № 12012220540000592 від 19 грудня 2012 року, в своїй більшості ідентичних до крапки та букви одна одній без надання належної правової оцінки доводам заявників та всім наявним доказам;
визнання незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури та ГУ НПУ в Харківській області щодо нехтування мотивувальних частин рішень слідчих суддів щодо скасування постанов та клопотань про закриття кримінального провадження № 12012220540000592 від 19 грудня 2012 року в частині зауважень про ненадання належної правової оцінки всім наявним доказам та доводам потерпілих (позивачів);
визнання незаконними та протиправними дій Офісу Генерального прокурора та Національної поліції України щодо відсутності належного контролю за дотриманням чинного законодавства України Харківською обласною прокуратурою та ГУ НПУ в Харківській області;
визнання незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури щодо порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 42015220000000538 від 27 травня 2015 року, щодо відсутності належного контролю за дотриманням чинного законодавства України при досудовому розслідуванні та щодо винесення 12 безпідставних постанов про закриття кримінального провадження № 42015220000000538 від 27 травня 2015 року, які містять ознаки приховування кримінальних правопорушень посадових осіб структурних підрозділів відповідача. 
Роз`яснено позивачам, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокуратури під час досудового розслідування віднесено до компетенції суду кримінальної юрисдикції. 
У задоволенні клопотання Державного бюро розслідувань про відмову у задоволенні клопотання позивачів про залучення до участі Державного бюро розслідувань як третьої особи відмовлено. 
Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом сторін. 
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги про визнання незаконними та протиправними дій відповідачів Офісу Генерального прокурора та Національної поліції України щодо відсутності належного контролю за дотриманням чинного законодавства України Харківською обласною прокуратурою та ГУ НПУ в Харківській області, не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи  
У травні 2025 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просили оскаржувані судові рішення в частині закриття провадження у справі щодо частини позовних вимог скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду.  
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, з яким помилково погодився апеляційний суд, не звернув уваги на те, що жодна з позовних вимог 
щодо яких суд закрив провадження, не підлягає оскарженню відповідно до статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) під час досудового розслідування і в рамках досудового розслідування та, відповідно, не може бути предметом розгляду суду кримінальної юрисдикції під час досудового розслідування чи під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України. 
 
Закривши провадження у цивільній справі в частині позовних вимог щодо визнання дій та бездіяльності органів державної влади (органів досудового розслідування та процесуального керівництва) незаконними та протиправними з тих підстав, що такі вимоги підлягають вирішенню у порядку кримінального судочинства, суди позбавили позивачів права на справедливий і публічний розгляд їх справи упродовж розумного строку, права на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування майнової та моральної шкоди, завданої такими незаконними рішеннями, діями, чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 
 
21 травня 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ГУ НПУ в Харківській області у якому заявник просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 
 
29 травня 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Офісу Генерального прокурора у якому заявник просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
29 травня 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Державного бюро розслідувань у якому заявник просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 07 травня 2025 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_4  на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду 01 квітня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 із підстав, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано з Комінтернівського районного суду м. Харкова матеріали цивільної справи № 641/5779/24; надано учасникам справи строк для подання відзиву.
У травні 2025 року матеріали справи № 641/5779/24 надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3  частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про: визнання незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури щодо вилучення згідно з протоколами виїмки від 02 березня 2006 року, 
від 23 травня 2006 року та від 02 червня 2006 року документів та жорсткого диску (магнітного носія), без яких ставала неможливою робота, зокрема ТОВ «Діскавері+», які не мали ніякого відношення до відкритих кримінальних справ;
визнання незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури щодо вилучення з матеріалів кримінальної справи № 22060055 та привласнення Харківською обласною прокуратурою частини документів у 2006 - 2012 роках, вилучених згідно з протоколами виїмки від 02 березня 2006 року, від 23 травня 2006 року та від 02 червня 2006 року, які були інтелектуальною власністю 
ОСОБА_3 та були необхідними для роботи, зокрема ТОВ «Діскавері+», згідно з договором про спільну діяльність від 29 вересня 2005 року і не могли стати речовими доказами; визнання незаконним та протиправним вилучення Харківською обласною прокуратурою з матеріалів кримінальних проваджень № 12012220540000592 та № 12012220540000584 від 19 грудня 2012 року і знищення Харківською обласною прокуратурою та ГУ НПУ в Харківській області частини документів у 2006-2024 роках, вилучених згідно з протоколами виїмки від 02 березня 2006 року, від 23 травня 2006 року та від 02 червня 2006 року, які могли стати речовими доказами; визнання незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури та ГУ НПУ в Харківській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 12012220540000592 від 19 грудня 2012 року, безпідставне затягування досудового розслідування на 12 років, винесення 18 постанов про закриття кримінального провадження № 12012220540000592 від 19 грудня 2012 року, в своїй більшості ідентичних до крапки та букви одна одній без надання належної правової оцінки доводам заявників та всім наявним доказам; визнання незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури та ГУ НПУ в Харківській області щодо нехтування мотивувальних частин рішень слідчих суддів щодо скасування постанов та клопотань про закриття кримінального провадження № 12012220540000592 від 19 грудня 2012 року в частині зауважень про ненадання належної правової оцінки всім наявним доказам та доводам потерпілих (позивачів); визнання незаконними та протиправними дій Офісу Генерального прокурора та Національної поліції України щодо відсутності належного контролю за дотриманням чинного законодавства України Харківською обласною прокуратурою та ГУ НПУ в Харківській області; визнання незаконними та протиправними дій Харківської обласної прокуратури щодо порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 42015220000000538 від 27 травня 2015 року, щодо відсутності належного контролю за дотриманням чинного законодавства України при досудовому розслідуванні та щодо винесення 12 безпідставних постанов про закриття кримінального провадження № 42015220000000538 від 27 травня 2015 року, які містять ознаки приховування кримінальних правопорушень посадових осіб структурних підрозділів відповідача, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд виходив з того, що такі вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. 
У касаційній скарзі заявники посилаються на те, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що жодна з позовних вимог щодо яких суд закрив провадження, не підлягає оскарженню відповідно до статті КПК України під час досудового розслідування і в рамках досудового розслідування та, відповідно, не може бути предметом розгляду суду кримінальної юрисдикції під час досудового розслідування чи під час підготовчого провадження у суді, згідно з правилами статей 314-316 КПК України.
Перевіривши такі доводи заявників Верховний Суд виходить з такого. 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Поняття «суд, встановлений законом» містить таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).
Згідно із частиною 1 статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (частина перша статті 2 КПК України).
Згідно зі статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено у параграфі 1 глави 26 КПК України.
Конституційний Суд України в Рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.
У Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ. 
При цьому Конституційний Суд України у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 826/13340/15).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Тобто, на досудовому провадженні позивач має право звернутися в порядку КПК України зі скаргою щодо оскарження бездіяльності прокурора у вчиненні процесуальних дій, які безпосередньо передбачені КПК України і покладені на нього відповідно до постанови суду, тобто щодо безпосереднього здійснення повноважень, визначених кримінальним процесуальним законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі 234/15610/18).
Пунктом 9-1 частини першої статті 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.
Скарги на інші, окрім визначених у частині першій статті 303 КПК України, рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України).
Статтею 306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
У статті 308 КПК України встановлено особливий порядок оскарження недотримання розумних строків, відповідно до якого, на відміну від інших скарг, що можуть бути подані на стадії досудового провадження, скарга на недотримання розумних строків подається прокурору вищого рівня, уповноваженому реагувати на недотримання розумних строків під час досудового розслідування. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК України строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Аналізуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що спір, який виник між позивачами Харківською обласною прокуратурою, ГУ НПУ в Харківській області, Державною казначейською службою України, Офісом Генерального прокурора, Національною поліцією України в частині визнання незаконними та протиправними дій відповідачів, а також щодо нездійснення належного контролю Офісом Генерального прокурора та Національною поліцією України за дотриманням Харківською обласною прокуратурою та ГУ НПУ в Харківській області чинного законодавства України підлягають розгляду в порядку передбаченому КПК України.
У порядку цивільного судочинства не можуть вирішуватися питання чи була застосована до позивачів як учасників кримінального провадження належна правова процедура. Зокрема, нормами ЦПК України не передбачено можливості розгляду у порядку цивільного судочинства скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, а також перевірки законності/незаконності дій прокурора під час виїмки та знищення речових доказів, на що посилаються заявники у позовній заяві.  
Зазначене не дає підстав для висновку про порушення права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на судовий захист, оскільки на виконання вимог процесуального закону, суд першої інстанції роз`яснив позивачам порядок оскарження протиправних, на їх думку, дій (рішень) та бездіяльності відповідачів. 
Інші доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, ВерховнийСуд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. Ю. Гулейков     Р. А. Лідовець      Д. Д. Луспеник