ОКРЕМА ДУМКА 
суддів Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В., Булейко О. Л., Мазура М. В., Пількова К. М., Погрібного С. О. 
у справі № 990SCGC/18/25
(провадження № 11-153сап25)
1.           02 жовтня 2025 року Велика Палата Верховного Суду 
у справі № 990SCGC/18/25 прийняла постанову, якою скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Титаренко Юлія Дмитрівна, залишила без задоволення , а рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 06 березня 2025 року № 449/0/15-25 - без змін.
2.           Не погоджуємося з результатом розгляду цієї справи, у зв`язку із чим відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладаємо окрему думку з таких міркувань.
Історія справи
3.           Рішенням від 25 листопада 2024 року № 3411/1дп/15-24, залишеним без змін рішенням ВРП від 06 березня 2025 року № 449/0/15-25, Перша Дисциплінарна палата ВРП притягнула суддю Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.
4.        Дисциплінарний орган мотивував рішення тим, що суддя ОСОБА_1 порушив норми суддівської етики та стандарти поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, допустив поведінку, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, а отже, вчинив істотний дисциплінарний проступок, оскільки, свідомо набувши громадянство Румунії, продовжує здійснювати правосуддя, що, з погляду розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, підтверджує зухвалість його неправомірних дій та створює враження безкарності судді, зокрема з огляду на вимоги Конституції України та Закону № 1402-VIII, які унеможливлюють для судді мати інше громадянство, ніж громадянство України.
5.            ОСОБА_1 з таким рішенням не погодився та оскаржив його до Великої Палати Верховного Суду, посилаючись здебільшого на те, що матеріали дисциплінарного провадження не містять належних і допустимих доказів на підтвердження обставини набуття ним громадянства Румунії. Наполягав на тому, що відомості про наявність у нього паспорта громадянина Румунії були помилково внесені ним до щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. У скарзі також послався на те, що дисциплінарне стягнення накладено на нього за межами встановленого частиною одинадцятою статті 109 Закону № 1402-VIII строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Мотиви постанови Великої Палати Верховного Суду 
6.           Постановою від 02 жовтня 2025 року Велика Палата Верховного Суду 
скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Титаренко Ю. Д., залишила без задоволення, а рішення ВРП від 06 березня 2025 року № 449/0/15-25 - без змін.
7.           Велика Палата Верховного Суду мотивувала постанову тим, що чинне законодавство України не визначає подвійного (множинного) громадянства, а доброчесність, що виявляється, зокрема, у неухильному дотриманні законів України, та незалежність, що полягає, зокрема, у відсутності обов`язків перед іншою державою, є одними з основних вимог, яким має відповідати суддя.
8.           З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду підтримала висновок Першої Дисциплінарної палати ВРП про те, що, склавши присягу судді, ОСОБА_1 був зобов`язаний усвідомлювати, що: виявлення фактів / обставин набуття суддею громадянства іншої держави може свідчити про безумовне порушення Конституції України та законів України; виявлення фактів / обставин набуття суддею громадянства іншої держави ставить під сумнів здатність судової влади в Україні забезпечити утвердження в державі принципу верховенства права і, зокрема, інтересів осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя; такі дії суперечать конституційному принципу незалежності судді; такі дії неминуче підривають авторитет правосуддя, що має наслідком зниження рівня довіри громадян до судової влади та безпосередньо впливає на публічний імідж системи правосуддя.
9.           Натомість суддя ОСОБА_1., будучи громадянином Республіки Румунія, а відповідно й маючи з цією державою правовий зв`язок, що знаходить свій вияв у взаємних правах та обов`язках, продовжував здійснювати обов`язки судді, що з погляду розсудливої, законослухняної та поінформованої людини свідчить про зухвалість його неправомірних дій, зокрема й з огляду на вимоги Конституції України та Закону № 1402-VIII, які унеможливлюють наявність у судді іншого громадянства, ніж громадянство України.
10.        Дослідивши матеріали дисциплінарного провадження, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що ВРП встановила обставину наявності у судді ОСОБА_1 паспорта громадянина Республіки Румунія на підставі належних, достатніх і допустимих доказів, а саме декларацій, які суддя ОСОБА_1. подав особисто, де у блоках полів «Ідентифікації за межами України» розділу 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» зазначив свої прізвище ОСОБА_1 та ім`я ОСОБА_1; країну, в якій видано документ, - Румунія; у зв`язку з чим (підставу видання документа) - громадянство; тип документа, що посвідчує особу, - паспорт громадянина іншої держави; реквізити документа, що посвідчує особу, - серія  НОМЕР_1 ; ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .
11.        Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи представниці заявника щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення за межами встановленого частиною одинадцятою статті 109 Закону № 1402-VIII строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, оскільки за обставинами цієї дисциплінарної справи підставою притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності стало те, що він, будучи громадянином Республіки Румунія, продовжував здійснювати обов`язки судді. Такі обставини були станом на час розгляду дисциплінарної справи стосовно судді ОСОБА_1 , а отже, рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності Перша Дисциплінарна палата ВРП прийняла у межах визначеного частиною одинадцятою статті 109 Закону № 1402-VІІІ трирічного строку застосування до судді дисциплінарного стягнення.
Мотиви окремої думки
12.        Насамперед як автори окремої думки зауважуємо, що подальші її мотиви ґрунтуються на тому, що факт набуття ОСОБА_1 громадянства Республіки Румунії є доведеним. Така обставина встановлена в межах дисциплінарного провадження, підтверджена Великою Палатою Верховного Суду і проти такого висновку ми не заперечуємо.
13.        Втім не можемо погодитися з правовими наслідками встановлення в межах дисциплінарного провадження наявності в судді множинного громадянства, окресленими в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2025 року у справі №990SCGC/18/25.
14.        Так, Велика Палата Верховного Суду вважала, що обставини набуття суддею громадянства іншої держави становлять склад істотного дисциплінарного проступку, що є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 та частиною дев`ятою статті 109 Закону № 1402-VIII.
15.        Натомість наша позиція полягає в тому, що відповідні обставини мають наслідком припинення повноважень судді, а не накладення на нього дисциплінарного стягнення.
16.        Такий підхід узгоджується з висновками, викладеними в окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду у справі № 990SCGC/29/24. Врахувавши такі висновки та здійснивши їх корегування з огляду на конкретні фактичні обставини цієї справи, зазначаємо таке.
Щодо правового статуту судді
17.        Згідно зі статтею 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Принцип єдиного громадянства означає, зокрема, що громадянин України не може мати громадянство іншої держави.
18.        Основні засади правового статусу суддів визначені в Конституції України та Законі № 1402-VІІІ.
19.        Стаття 126 Конституції України закріплює систему гарантій забезпечення незалежності і недоторканності суддів, які є невід`ємною складовою їхнього статусу, конституційними принципами організації і функціонування судів та професійної діяльності суддів. Виключна важливість цих гарантій полягає у можливості створення організаційно-правового механізму, який надійно попереджував би будь-які спроби впливу на суддів або втручання в процес здійснення правосуддя.
20.        Статтею 127 Конституції України встановлено, що на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.
Аналогічна норма визначена у частині першій статті 69 Закону № 1402-VIII.
21.        Призначення на посаду судді здійснює Президент України за поданням ВРП у порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом (стаття 128 Конституції України).
22.        Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1402-VIII суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.
23.        Належність до громадянства України є однією з вимог, визначених Конституцією України, для набуття особою статусу судді.
24.        Наведене дає підстави зробити висновок про наявність у понятті «суддя» статусного та функціонального компонентів. Статусний компонент характеризує наявність певного суб`єкта як носія професійного титулу, який відповідає законодавчим вимогам, однією з яких є належність виключно до громадянства України, який пройшов процедури добору та призначення на посаду, юридично закріпивши цей факт оформленням трудових відносин із судом як органом державної влади. Функціональний компонент характеризує специфіку професійної діяльності особи - здійснення правосуддя.
25.        Ураховуючи винятковий характер повноважень щодо здійснення правосуддя, функціональний компонент у понятті «суддя» залежить від статусного та не може існувати без нього (особа, яка не має статусу судді, не має права здійснювати правосуддя). Водночас особа може набути (мати) статус судді, проте з певних причин не здійснювати правосуддя (закінчення п`ятирічного строку призначення на посаду судді, тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя).
26.        Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово висловлювався щодо правового статусу суддів.
27.        Так, в абзаці сьомому підпункту 3.4 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що правовий статус судді передбачає як конституційно визначені гарантії незалежності та недоторканності суддів під час здійснення правосуддя, так і правову відповідальність за невиконання своїх обов`язків.
28.        Суддя має особливий (спеціальний) правовий статус, який характеризується наявністю певних вимог, обмежень щодо зайняття цієї посади та гарантій його діяльності (абзац четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2011 року № 3-рп/2011).
29.        Конституційний Суд України вказував, що професійні судді виконують конституційну функцію - здійснення правосуддя, чим обумовлений їх спеціальний правовий статус (друге речення абзацу третього пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2011 року № 3-рп/2011); визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом» (друге речення абзацу п`ятого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013).
30.        Конституційний Суд України щодо єдиного статусу суддів наголошував, що судді здійснюють правосуддя шляхом реалізації судової влади в межах повноважень, якими вони наділені відповідно до Основного Закону України та Закону № 1402-VIIІ. Судді виконують свої обов`язки на професійній основі, мають однаковий юридичний статус, основу якого становлять спільні елементи, незалежно від місця суду в системі судоустрою чи від адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді. Однаковість юридичного статусу усіх суддів обумовлена, зокрема, наявністю єдиного порядку набуття статусу судді, сукупністю прав та обов`язків судді, єдністю юридичних гарантій, які надають суддям можливість бути неупередженими, об`єктивними, безсторонніми та незалежними. Із набуттям статусу судді пов`язане й набуття передбачених Конституцією та законами України гарантій незалежності (абзаци третій, шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018).
31.        Отже, суддею є професійна особа, яка займає суддівську посаду в будь-якому суді України та наділена повноваженнями здійснення правосуддя. В Україні суддею може бути тільки громадянин України, який займає штатну суддівську посаду та якого згідно з Конституцією України та 
Законом № 1402-VIII призначено чи обрано суддею. Реалізація його прав і виконання визначених статтями 124-130 Конституції України обов`язків забезпечується гарантіями правового статусу судді, Законом № 1402-VIIIта іншими правовими актами. 
32.        Виконання суддями конституційної функції - здійснення правосуддя - обумовлює набуття ними єдиного правового статусу, що характеризується безперервністю, конституційними й законодавчими вимогами й обмеженням для зайняття і перебування на посаді, гарантіями ідентичного рівня конституційної захищеності, однаковими гарантіями їх незалежності й недоторканності. 
33.        Єдиний правовий статус судді складається з елементів, кожний із яких має обов`язкове значення для перебування судді на посаді до його відставки. 
34.        Наявність громадянства України є обов`язковим елементом правового статусу судді і як загальна конституційна вимога нерозривно пов`язана зі змогою громадянина претендувати на посаду судді за частиною третьою статті 127 Конституції України та в подальшому обіймати посаду судді.
Щодо правових підстав для припинення повноважень судді в контексті спірних правовідносин
35.        Стаття 126 Конституції України визначає перелік підстав для звільнення чи припинення повноважень судді, що унеможливлює свавільне чи необґрунтоване усунення судді з посади, за будь-яких інших обставин, в тому числі і органом, який його обрав чи призначив.
36.        Відповідно до статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є: 1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я; 2) порушення суддею вимог щодо несумісності; 3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; 4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням; 5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду; 6) порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.
37.        Водночас згадана стаття визначає, що повноваження судді припиняються у разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п`яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.
38.        Аналіз змісту пункту 2 частини сьомої статті 126 Конституції України свідчить про те, що в ній передбачено дві самостійні підстави для припинення повноважень судді: 1) припинення громадянства України; 2) набуття громадянства іншої держави.
39.        У частині другій статті 121 Закону № 1402-VІІІ зазначено, що набуттям громадянства іншої держави для цілей цієї статті визнається: 1) отримання суддею статусу громадянина іншої держави в результаті дій, вчинених таким суддею або від його імені за його дорученням або за його згодою для створення відповідних правових наслідків; 2) у разі якщо суддею отриманий статус громадянина іншої держави відповідно до закону або іншим чином без його згоди, - невчинення суддею дій для позбавлення статусу громадянина іншої держави протягом десяти днів з дня, коли судді стало відомо про отримання такого статусу.
40.        Отже, законодавець встановив, що набуття суддею громадянства іншої держави може здійснюватися як у формі активних дій, коли суддя (його представник) вчиняє дії щодо отримання статусу громадянина іншої держави, так і бездіяльності, коли суддя не вчиняє дій для позбавлення статусу громадянина іншої держави, отриманого ним відповідно до закону або іншим чином без його згоди, протягом десяти днів з дня, коли йому стало відомо про отримання такого статусу.
41.        Приписи статті 19 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» визначають, що добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.
42.        Тобто добровільність набуття громадянства іншої країни характеризується тим, що зазначене діяння вчиняється з власного бажання, доброї волі, без насилля чи примусу.
43.        Підсумовуючи наведене, вважаємо, що діями судді, які становлять склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, є добровільні дії судді (його представника), спрямовані на набуття статусу громадянина іншої держави (по суті - активний намір набути громадянство іншої держави чи підготовчі дії для такого набуття, які з незалежних від судді причин не було реалізовано шляхом отримання відповідного документа), а також бездіяльність, коли суддя не вчиняє дій для позбавлення статусу громадянина іншої держави, отриманого ним на підставі закону або іншим чином без його згоди, протягом десяти днів з дня, коли йому стало відомо про отримання такого статусу.
44.        Саме за такі дії та бездіяльність суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
45.        Натомість у разі добровільного набуття суддею громадянства іноземної держави, це має наслідки, передбачені статтею 126 Конституції України, а саме припинення статусу судді, що виключає притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності як судді.
46.        У постанові, ухваленій 02 жовтня 2025 року в цій справі, Велика Палата Верховного Суду, встановивши факт набуття ним громадянства Республіки Румунії, не врахувала, що така правова ситуація охоплюється складом діяння «набуття громадянства іншої держави», що, як уже зазначалося, має наслідком припинення повноважень судді, а не його звільнення в межах дисциплінарного провадження.
Щодо процедури припинення повноважень судді 
47.        Згідно зі статтею 112 Закону № 1402-VІІІ суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостоюстатті 126 Конституції України, а рішення про таке звільнення ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).
48.        Статтею 56 Закону № 1798-VIII врегульовано порядок звільнення судді з посади за особливими обставинами. Так, відповідно до вимог частини третьої зазначеної статті питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді. Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання ВРП у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
49.        За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
50.        Отже, законодавець чітко встановив, що звільнення судді завжди відбувається на підставі індивідуального правового акта, яким є відповідне рішення ВРП.
51.        На відміну від звільнення, припинення повноважень судді пов`язується не з рішенням ВРП про звільнення судді, а з настанням певних юридичних фактів, визначених у частині сьомій статті 126 Конституції України.
52.        Встановлення перелічених у частині сьомій статті 126 Конституції України юридичних фактів, як правило, вимагає наявності певних офіційно зафіксованих у межах тієї чи іншої правової процедури рішень чи відомостей.
53.        Хоча у статті 121 Закону № 1402-VІІІ сформульовано, що саме визнано «набуттям громадянства іншої держави» для цілей цієї статті, вона, однак, не передбачає особливостей порядку встановлення факту набуття суддею громадянства іншої держави, якщо сам суддя приховує або заперечує цей факт і не надає відповідних документів. У зв`язку із цим приписи частини першої цієї статті про те, що «повноваження судді припиняються у разі … набуття суддею громадянства іншої держави - з дня … набуття громадянства іншої держави», можуть бути застосовані лише в разі, якщо сам суддя невідкладно повідомив про цей факт. Натомість у разі, якщо цей факт є спірним, то, по-перше, він має бути встановлений у спосіб, який узгоджується з передбаченими чинним законодавством повноваженнями відповідних органів чи посадових осіб та який забезпечує належний рівень правової визначеності, а також передбачати можливість судового оскарження, по-друге, правовий наслідок у виді припинення повноважень судді має наставати з моменту офіційної констатації цього факту компетентним органом чи посадовою особою системи правосуддя.
54.        Інше тлумачення і застосування пункту 2 частини сьомої статті 126 Конституції України та статті 121 Закону № 1402-VІІІ потенційно може призвести до порушення принципу правової визначеності як стосовно самого судді (наприклад, у разі поширення в мережі Інтернет недостовірних відомостей щодо наявності іноземного громадянства), так і в контексті забезпечення стабільності правових відносин (для прикладу, якщо цей факт буде виявлений і встановлений через багато років після того, як він мав місце, це може призвести до правового хаосу, пов`язаного з «нелегітимністю» сотень і тисяч ухвалених суддею рішень, навіть якщо вони ніколи і ніким не оскаржувалися).
55.        Автори окремої думки переконані, що норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8), а тому пункт 2 частини сьомої статті 126 Конституції України, який називає однією з підстав припинення повноважень судді «набуття суддею громадянства іншої держави» (не вказуючи, з якого моменту це відбувається), може бути застосований у межах існуючих процедур.
56.        Уважаємо, що факт набуття суддею громадянства іншої держави може бути встановлений кількома альтернативними способами в межах діючих процедур і повноважень, наприклад:
1) головою відповідного суду, якщо він матиме у своєму розпорядженні докази чи документи, які це підтверджують;
2) ВРП - в межах дисциплінарних проваджень чи під час виконання інших повноважень;
3) Вищою кваліфікаційною комісією суддів України - у межах кваліфікаційного оцінювання суддів.
57.        Наведене означає, що голова суду може або самостійно встановити цей факт і видати наказ в суді про виключення судді зі штату, або видати такий наказ з посиланням на те, що відповідний факт встановлено ВРП або Вищою кваліфікаційною комісією суддів України. У будь-якому разі відповідний орган системи правосуддя або посадова особа (голова суду), який встановив цей факт, мають навести належні мотиви для такого висновку.
Щодо здійснення дисциплінарного провадження стосовно судді
58.        Дисциплінарне провадження - це врегульований законодавством порядок розгляду та вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судді уповноваженим на здійснення дисциплінарного провадження органом - Дисциплінарними палатами ВРП. Ця процедура розпочинається з дня отримання дисциплінарним органом дисциплінарної скарги або настання інших визначених законом обставин, з настанням яких безпосередньо пов`язаний початок здійснення дисциплінарного провадження стосовно судді, та закінчується ухваленням відповідного рішення за результатами розгляду скарги.
59.        Предметом дисциплінарного провадження є поведінка судді (спосіб реалізації повноважень), виконання ним професійних обов`язків під час здійснення правосуддя, дотримання відповідних етичних правил і вимог у повсякденному житті.
60.        Інститут дисциплінарного провадження стосовно суддів є гарантією виконання суддями своїх службових обов`язків та забезпечення прав громадян на професійний та справедливий судовий розгляд їх справ. Дисциплінарна відповідальність суддів як одна зі складових підзвітності судді покликана сприяти належному виконанню суддями своїх професійних обов`язків.
61.        Отже, дисциплінарна відповідальність суддів - це особливий, самостійний вид юридичної відповідальності, який застосовується до спеціальних суб`єктів - суддів та пов`язаний з їхньою професійною діяльністю, яка включає в себе зобов`язання суддів як щодо належного відправлення правосуддя, так і дотримання правил етики та доброчесності.
62.        Як зазначалося, суддею є професійна особа, яка займає суддівську посаду в будь-якому суді України та наділена повноваженнями здійснення правосуддя.
63.        Тому автори окремої думки наголошують на тому, що процедура притягнення відповідним дисциплінарним органом до дисциплінарної відповідальності може бути застосована лише до особи, яка має чинний статус судді, тобто яка відповідає законодавчим вимогам, пройшла процедури добору та призначення на посаду, юридично закріпивши цей факт оформленням трудових відносин із судом. Водночас нездійснення суддею правосуддя не підтверджує втрату суддею свого статусу, а тому не виключає можливості притягнення його до дисциплінарної відповідальності за недотримання правил етики та доброчесності.
64.        Водночас законодавством України визначено виняткові випадки припинення повноважень судді (стаття 126 Конституції України), зокрема набуття громадянства іншої держави, із настанням яких суддя автоматично позбавляється статусу судді.
65.        Ураховуючи те, що спеціальний Закон № 1402-VIII визначає процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, яка може застосовуватися лише до спеціальних суб`єктів - суддів, тобто осіб, які мають чинний статус судді, то є підстави вважати, що у разі припинення повноважень судді, зокрема, у разі набуття громадянства іншої держави, що відповідно до закону автоматично позбавляє особу статусу судді, виключається можливість притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності як судді.
66.        Відповідно до пункту 13.39 Регламенту ВРП якщо на момент розгляду дисциплінарної справи суддя звільнений з посади або його повноваження припинені з визначених законом підстав, дисциплінарне провадження закривається ухвалою ВРП, Дисциплінарної палати.
67.        Рішення про закриття дисциплінарного провадження у зв`язку зі звільненням судді або припиненням його повноважень має містити посилання лише на ці обставини (пункт 13.43 Регламенту ВРП).
68.        У цій окремій думці вже зазначено, що набуття суддею громадянства іншої держави може здійснюватися як у формі активних дій, коли суддя (його представник) вчиняє дії щодо отримання статусу громадянина іншої держави, так і бездіяльності, коли суддя не вчиняє дій для позбавлення статусу громадянина іншої держави, отриманого ним відповідно до закону або іншим чином без його згоди, протягом десяти днів з дня, коли йому стало відомо про отримання такого статусу.
69.        Дисциплінарному органу в кожному окремому випадку розгляду скарг на суддів з підстав звинувачення їх у набутті громадянства іншої держави потрібно встановлювати конкретні обставини справи.
70.        Так, у випадку встановлення під час дисциплінарного провадження обставин, які свідчать, що суддя вчиняв активні дії щодо отримання статусу громадянина іншої держави, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт набуття суддею такого статусу, останній може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вчинення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду (пункт 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ).
71.        Водночас, якщо під час відкритого дисциплінарного провадження підтверджено належними та допустимими доказами факт набуття суддею статусу громадянина іншої держави, то у дисциплінарного органу немає правових підстав для притягнення такої особи як судді до дисциплінарної відповідальності, оскільки факт набуття суддею громадянства іншої держави має єдиний наслідок, визначений пунктом 2 частини шостої статті 126 Конституції України: припинення повноважень судді та втрату ним статусу судді. У такому випадку дисциплінарне провадження підлягає припиненню  (призупиненню) з одночасним зверненням дисциплінарного органу до голови відповідного суду з метою видачі останнім наказу по суду про виключення судді зі штату.
72.        Відповідно у разі встановлення ВРП у межах дисциплінарного провадження факту набуття суддею громадянства іншої держави дисциплінарний орган повинен зазначити про це у своєму рішенні та врахувати наслідки, визначені у пункті 2 частини сьомої статті 126 Конституції України.
Щодо оцінки висновків ВРП, сформульованих в оскаржуваному рішенні
73.        З урахуванням мотивів, наведених у попередніх розділах цієї окремої думки, ВРП, встановивши обставини набуття суддею ОСОБА_1 громадянства іншої держави, помилково притягнула суддю до дисциплінарної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, оскільки стосовно судді ОСОБА_1 потрібно було розпочати процедуру припинення повноважень судді, що виключає можливість притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
74.        Натомість дисциплінарний орган кваліфікував діяння судді ОСОБА_1 як істотний дисциплінарний проступок, наслідком вчинення якого є застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
75.        Припис пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України визначає, що вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді.
76.        Основний Закон України встановлює, що набуття суддею громадянства іншої держави є підставою для припинення повноважень судді (пункт 2 частини сьомої статті 126 Конституції України).
77.        Дисциплінарний орган, встановивши обставини щодо набуття суддею ОСОБА_1 громадянства іншої держави, помилково кваліфікував такі діяння судді як істотний дисциплінарний проступок, що є підставою для звільнення судді, не врахувавши, що встановлення такого факту є безумовною підставою для припинення повноважень судді, що не може бути зроблено ВРП у порядку дисциплінарного провадження.
78.        Відповідно після виявлення факту набуття суддею ОСОБА_1 громадянства іншої держави та продовження ним володіти таким громадянством ВРП повинна була припинити (призупинити) таке дисциплінарне провадження стосовно судді ОСОБА_1 з одночасним зверненням до голови суду, в якому працює суддя, щодо початку процедури припинення повноважень судді.
79.        Своєю чергою суддя, якого наказом голови суду відраховано зі штату суду з підстав припинення повноважень судді відповідно до пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України, у разі незгоди з таким наказом, має право оскаржити його в судовому порядку та довести, зокрема, відсутність підстав для припинення повноважень з огляду на ненабуття громадянства іншої держави.
80.        Такий механізм, на наше переконання, відповідає приписам пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України, а також дозволяє швидко реалізувати правові наслідки набуття суддею громадянства іншої держави, на відміну від процедури притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, яка призводить до інших правових наслідків - звільнення судді.
81.        До того ж, більш тривала процедура звільнення судді у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності дозволяє такому судді перебувати у штаті суду, навіть будучи відстороненим, та отримувати суддівську винагороду у розмірі посадового окладу до прийняття остаточного рішення ВРП про звільнення судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
82.        У цьому висновку автори окремої думки враховують, зокрема, чинну практику ВРП, яка рішенням від 10 липня 2023 року № 701/0/15-23 повернула подання заступника Генерального прокурора України про надання згоди на утримання під вартою судді Брянківського міського суду Луганської області з тих підстав, що ВРП реалізує свої повноваження у відповідних правових процедурах лише щодо діючих суддів. Натомість повноваження особи, про надання згоди на утримання під вартою якої просив прокурор, припинилися з дня отримання нею громадянства іншої держави, а саме 13 липня 2020 року, тобто до звернення прокурора до ВРП з відповідним поданням.
83.        Зазначене рішення ВРП було предметом перегляду Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду та Великою Палатою Верховного Суду в межах справи № 990/143/23 і не було скасоване.
84.        У зв`язку із викладеним рішення ВРП від06 березня 2025 року № 449/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2024 року № 3411/1дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 » не відповідає вимогам пункту 3 частини другої статті 2 КАС України щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень як одного з обов`язкових критеріїв правомірності зазначеного рішення, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII є підставою для його скасування.
85.        Тому вважаємо, що у Великої Палати Верховного Суду були підстави для часткового задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування рішення ВРП від 06 березня 2025 року № 449/0/15-25 з мотивів, наведених у цій окремій думці.
 
Судді:                                                                                     О. В. Ступак
 
                                                                                              О. Л. Булейко
 
                                                                                              М. В. Мазур
 
                                                                                              К. М. Пільков
 
                                                                                              С. О. Погрібний