ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/1290/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)
судді: Кощеєва І.М., Іванов О.Г.
Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 (повне рішення складено та підписано 28.04.2025, суддя Фещенко Ю.В.) у справі № 904/1290/25
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ)
до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"      (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)
про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 14 712,12 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" суму нарахованих інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 14 712 грн. 12 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідач не визнав суми, що були нараховані на підставі відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток та відмовився їх сплачувати, про що зазначив у зауваженнях до них, то відповідно до пункту 2.1.7 договору №45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020, через два робочі дні після складення вказаних документів і пред`явлення на підпис, грошове зобов`язання відповідача є простроченим, і з цього дня починається облік часу прострочення; закінчується період прострочення напередодні дня сплати відповідачем коштів за рішенням суду, тобто 18.06.2024. На підставі статті 625 ЦК України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з листопада 2023 року по червень 2024 року у сумі 10 797 грн. 62 коп., а також 3% річних за період прострочення з 17.10.2023 по 18.06.2024 у сумі 3 914 грн. 50 коп.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 у даній справі позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 14 712 грн. 12 коп. - задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 112 грн. 34 коп. - 3% річних та 18 грн. 50 коп. частину витрат по сплаті судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Приймаючи вказане судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що з огляду на наявність спору між сторонами стосовно надання послуг та їх вартості, виникнення у відповідача (замовника) обов`язку з оплати таких послуг перед позивачем безпосередньо пов`язано з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2024 у справі № 904/71/24, яке набрало законної сили 11.06.2024, тому судом було здійснено перерахунок всіх заявлених сум, відповідно до вказаного періоду.
Доводи та вимоги апеляційної скарги.
Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду, з використанням системи «Електронний суд», з апеляційною скаргою звернулося АТ "Українська залізниця", в якій просить: скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 по справі 904/1290/25 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних в частині відмови від задоволення позовних вимог і ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що у відповідача виник обов`язок внести плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу з моменту надання таких послуг, які в силу положень п. 1.4 Договору зафіксовано відповідними документами (відомостями плати за користування вагонами, накопичувальними картками). При цьому, з огляду на умови пункту 2.1.7 Договору обов`язок підписати означені накопичувальні картки та відомості плати у відповідача виник після двох робочих днів від дня надання послуг, що підтверджується одним із документів передбачених п. 1.4 Договору. Виходячи з положень чинного законодавства, договору та інших доказів, у відповідача виник обов`язок внести плату за користування вагонами і збору за зберігання вантажу з моменту надання таких послуг та фіксації їх надання у відповідних документах (відомостях плати, накопичувальних картках).
Скаржник зазначає, що факт порушення відповідачем зобов`язання за договором встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2024 у справі № 904/71/24 і у даній справі він доведенню не підлягає. Рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 904/71/24 лише підтверджено, що обов`язок сплатити послуги виникає за результатами їх надання/ споживання. Незгода відповідача з обсягами таких послуг, їх вартістю не спростовує сам факт їх надання/споживання безпосередньо в спірний період.
Позивач стверджує, що не рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2024 по справі № 904/71/24 є підставою для виникнення зобов`язання відповідача по сплаті позивачу сум плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів, а навпаки, порушення відповідачем свого зобов`язання по сплаті зазначених сум та звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права призвело до ухвалення господарським судом рішення від 06.03.2024 по справі № 904/71/24. 
Як вважає апелянт, зазначеним вище рішенням, суд фактично підтвердив правомірність нарахування позивачем відповідної плати за період, що був предметом розгляду, та відповідно встановив неправомірну бездіяльність у вигляді несплати таких коштів з боку відповідача. Тобто захист порушеного права позивача жодним чином не залежить від дати винесення рішення суду та набрання ним чинності, оскільки права та обов`язки позивача та відповідача, в тому числі і по сплаті відповідної плати, виникають з умов укладеного між сторонами договору, а рішення суду не може породжувати зобов`язання грошового характеру, лише підтверджує факт певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання.
На думку скаржника, саме з цих підстав є абсолютно помилковим висновок суду попередньої інстанції, про те що обов`язок з оплати таких послуг перед позивачем безпосередньо пов`язано з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2024 у справі № 904/71/24. Набрання законної сили зазначеним рішенням суду є підставою для примусового виконання такого рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження», але жодним чином не може бути перебігом для початку зобов`язання з оплати грошового зобов`язання, неправомірно не виконаного відповідачем у добровільному порядку.
Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.05.2025 здійснено запит матеріалів справи №904/1290/25 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
28.05.2025 матеріали справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 у справі № 904/1290/25 та вирішено розглядати апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 26.09.2025 (у зв`язку з відпусткою судді Дарміна М.О.)  у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Іванов О.Г.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № 904/71/24 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 195 798 грн. 24 коп.
За результатами розгляду вказаної справи, Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення від 06.03.2024, яке було залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2024, яким позовні вимоги були задоволені у повному обсязі та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 186 847 грн. 80 коп. - плати за користування вагонами, 8 950 грн. 44 коп. - збору за зберігання вантажу, 2 936 грн. 98 коп. - судового збору.
Під час ухвалення рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2024 у справі № 904/71/24 були встановлені, зокрема, такі обставини:
- 20.03.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (залізниця) та Приватним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (власник колії) укладено договір № ПР/М-20240/НЮдч про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станцій Інгулець регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця";
- на сайті Філії "Центр транспортної логістики" АТ "Укрзалізниця" (далі - філія "ЦТЛ" АТ "Укрзалізниця") було оприлюднено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі - договір про надання послуг з організації перевезень), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона перевізника не є орендною платою (пункт 1.1 договору про надання послуг з організації перевезень). Надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами (пункт 1.4 договору про надання послуг з організації перевезень);
- відповідач у встановленому порядку звернувся до позивача із заявою про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом. Позивач надав відповідачу повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020;
- у вересні - жовтні 2023 року за накладними №№ 59868, 59869, 59801, 59795, 59790, 59800, 59799, 59788, 59803, 59789, 59793, 59794, 59802, 59792, 59791, 59798, 59844, 45161, 45162, 45163, 45164, 45165, 45166, 45167, 45168, 45169, 5170, 4517К 45172, 45173, 45174, 45175, 45176, 45177, 45178, 45179, 45180, 45181, 45194, 45193, 45196, 45195, 45199, 45198, 45197, 318196, 45511, 59872, 59875, 59874, 59873, 598872, 59926, 59927, 59928, 42740688, 42734897, 42740746, 42734863, 42734913, 42734889, 42745810, 2736587, 42740753, 42734855, 42740738, 42734871, 42751610, 46363065, 46374146, 42741843, 42741793, 46399267, 46383477, 42741835, 42745802, 42741850, 46402657, 46403028, 46424230, 46399358, 46414066, 46414009, 46450540, 46403036, 46523999, 46510087, 46422747, 46425302, 46402582, 46402590, 46399333, 46402608, 46509600, 46523940, 46524229, 46528535, 46509519, 46524039, 46524021, 46524062, 46524047, 46524054, 46524302, 46532701, 46532727, 46524286, 46509493, 46532669, 46532651, 46532693, 46532677, 46528568, 46539862, 46528550, 46532487, 46528576, 46533733, 46533741, 46536249, 46547931, 46547907, 46544151, 46545943, 46533634, 46532735, 46533014, 46533717, 46532768, 46532784, 46548186, 46548004, 46548194, 46549432, 46549515, 46549655, 46549671, 46549572, 46547949, 46548152, 46548129, 46548160, 46549796, 46549820, 46549861, 46549846, 46549689, 46549705, 46549887, 46549903, 46549739, 46549770, 46549788, 46562112, 46565362, 46566485, 46566576, 46549929, 46549945, 46566600, 46559159, 46557195, 46557120, 46549960, 46557138, 46567012, 46567004, 46567038, 46572053, 46577193, 46566998, 46566741, 46566980, 46566774, 46577201, 46566675, 46566964, 46580619, 46580593, 46596292, 46583175, 46577219, 46593612, 46592143, 46605630, 46577250, 46580031, 46578225, 46577243, 46580049, 46605614, 46605622, 46605713, 46605655, 46605747, 46605416, 46605531, 46606935, 46600144, 46600128, 46605465, 46621082, 46628483, 46650248, 46630745, 46651212, 46620845, 46620894, 46651220, 46621033, 46621017, 46620977, 46651295, 46651337, 46651303, 46651410, 46651345, 46651246, 46651436, 46651469, 46651253, 46651238, 46651287, 46651501, 46651493, 46651550, 46651790, 46651584, 46681144, 46651485, 46651477 на адресу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" залізницею були прийняті до перевезення порожні власні вагони. Позивач зазначає, що по прибуттю вагонів на станцію Інгулець, вантажоодержувача було повідомлено про прибуття та готовність подавання вагонів на під`їзну колію відповідача, про що зроблені відповідні записи в Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження і вивантаження станції Інгулець;
- у зв`язку з тим, що відповідач не був готовий прийняти вагони на свою під`їзну колію, з моменту запланованого часу подачі вагонів було складено Акти загальної форми № 980 від 12.10.2023, № 981 від 12.10.2023, № 982 від 12.10.2023, № 995 від 14.10.2023, № 1005 від 15.10.2023, № 1006 від 15.10.2023, № 1012 від 16.10.2023, № 1017 від 16.10.2023, № 1020 від 16.10.2023, № 1023 від 16.10.2023, № 1024 від 16.10.2023, № 1025 від 16.10.2023, № 1032 від 17.10.2023, № 1033 від 17.10.2023, № 1034 від 17.10.2023, № 1035 від 17.10.2023, № 1037 від 17.10.2023, №1038 від 17.10.2023, в яких зазначено, що затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції відбувається з вини клієнта та зазначено час початку та закінчення затримки. Відповідачем Акти підписані із застереженням;
- після повернення вагонів з під`їзної колії була нарахована плату за користування ними під час простоювання на підставі Актів загальної форми, та включено до Відомостей плати за користування вагонами №№ 13109096, 13109097, 16109098, 17109099, 18109100, 18109102 на загальну суму 155 706 грн. 50 коп. (без ПДВ), які представник відповідача підписав із зауваженням;
- також за час затримки вагонів на коліях станції Інгулець з вини відповідача залізницею на підставі Накопичувальних карток №№ 13109035, 16109037, 169109038, 17109039, 17109040, 17109041, 19109042, 19109043, 19109044, 19109045, 19109046 був нарахований збір за зберігання вантажу на загальну суму 7 458 грн. 70 коп. (без ПДВ), які представник відповідача також підписав із зауваженням, у зв`язку з чим нараховані кошти у безспірному порядку не були списані;
- залізниця не мала можливості доставити спірні вагони на станцію призначення з огляду на знаходження на її коліях вагонів, що прибули на адресу відповідача раніше та своєчасно не забиралися ним на свою під`їзну колію. Дані факти засвідчено в складених на станції призначення Актах загальної форми ГУ-23, які відповідальними працівниками комбінату підписано без заперечень;
- на час дії спірних наказів на коліях станції Інгулець вже було затримано вагони, які не забиралися відповідачем на під`їзну колію, що зафіксовано Актами форми ГУ-23. При цьому заявка відповідача доставити на його адресу в першу чергу затримані за спірними наказами вагони, з підтвердженням готовності їх прийняття на під`їзну колію, була відсутня;
- наявність на станції призначення відповідача незабраних вагонів надає позивачу достатньо підстав вважати, що наступні поставлені вагони також будуть скупчуватися на коліях;
- з огляду на наведене та встановивши, що затримка вагонів на підходах до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача, у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником (відповідачем) і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, тобто з причин, які залежать від вантажовласника (відповідача), що доводить і його вину, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 186 847 грн. 80 коп. та збору за зберігання вантажу в сумі 8 950 грн. 44 коп.
Як зазначає позивач, фактично, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2024 по справі № 904/71/24, виконано відповідачем добровільно 19.06.2024 платіжною інструкцією № 4500030667 від 19.06.2024 на суму 195 798 грн. 24 коп., яка складається з плати за користування вагонами у розмірі 186 847 грн. 80 коп. та збору за зберігання вантажів у розмірі 8 950 грн. 44 коп. Філія "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця" переліком № 20240621 від 21.06.2024 відобразила в особовому рахунку відповідача кошти, що надійшли, як оплату спірних сум плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів (а.с.87).
Позивач зазначає, що оскільки відповідач не визнав суми, що були нараховані на підставі відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток та відмовився їх сплачувати, про що зазначив у зауваженнях до них, то відповідно до пункту 2.1.7 договору, через два робочі дні після складення вказаних документів і пред`явлення на підпис, грошове зобов`язання відповідача є простроченим, і з цього дня починається облік часу прострочення; закінчується період прострочення напередодні дня сплати коштів за рішенням суду, тобто 18.06.2024.
Отже, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з листопада 2023 року по червень 2024 року у сумі 10 797 грн. 62 коп., а також 3% річних за період прострочення з 17.10.2023 по 18.06.2024 у сумі 3 914 грн. 50 коп. Вказане і є причиною спору. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Скаржник не погоджується із періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат, вказуючи на те, що, відповідно до пункту 2.1.7 договору, через два робочі дні після складення документів, передбачених положеннями п. 1.4 Договору, і пред`явлення на підпис, грошове зобов`язання відповідача є простроченим, і з цього дня починається облік часу прострочення.
Отже, в даному випадку, необхідно встановити період настання строку виконання зобов`язання відповідача перед позивачем.
Укладеним сторонами договором про надання послуг з організації перевезення №45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020 передбачений обов`язок замовника сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника (пункт 2.1.4. договору).
Згідно з умовами пункту 2.1.7 зазначеного договору замовник зобов`язаний підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу замовника підписувати та надавати перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги.
Відповідно до пункту 1.4 договору про надання послуг з організації перевезення №45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020 надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / збирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.
Проте, договором не визначено строк виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг у разі непідписання ним таких документів або наявності спору щодо наданих послуг.
Обставини, встановлені судом у справі № 904/71/24, свідчать про те, що між сторонами у позасудовому порядку не було досягнуто згоди щодо плати за користування вагонами в сумі 186 847 грн. 80 коп., включеної до Відомостей плати за користування вагонами №№ 13109096, 13109097, 16109098, 17109099, 18109100, 18109102, а також збору за зберігання вантажів на загальну суму 8 950 грн. 44 коп., нарахованого на підставі Накопичувальних карток №№ 13109035, 16109037, 16109038, 17109039, 17109040, 17109041, 19109042, 19109043, 19109044, 19109045, 19109046. Тому, стягнення платежів за вказаними документами здійснювалось у судовому порядку за позовом залізниці.
Порядок оплати належних залізниці платежів передбачений Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року  (далі – Правила, Правила розрахунків за перевезення вантажів).
Так, пунктом 2.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів визначено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.
Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг (п. 2.5 Правил).
Відповідно до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.
Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).
Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.
Згідно з пунктом 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковим підрозділом, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.
Отже, Правила розрахунків за перевезення вантажів також не визначають строк виконання замовником (вантажовласником) обов`язку з оплати наданих перевізником послуг у випадку наявності спірних питань між сторонами договору.
Згідно з пунктом 5.1 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" облік використання коштів з особового рахунку ведеться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами. Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (якщо вони не були включені у відомості плати за користування вагонами і контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.
Перевізні документи, відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника. У разі відмови від підписання зазначених документів станція складає акт загальної форми, додає його до відповідного документа та надсилає в ТехПД для списання грошей з особового рахунку. У разі незгоди платника з підставами або розміром нарахування він має право звернутися з претензією та/або позовом до залізниці з вимогою повернути у встановленому Статутом (457-98-п) порядку на особовий рахунок зайво нараховану суму.
Однак, якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має врегульовуватись платником безпосередньо зі станціями, які нарахували платежі, і ТехПД, що провадить розрахунки. У разі недосягнення домовленості стягнення коштів вирішується в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.
За усталеною судовою практикою, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 року у справі № 904/2543/22 (п. 50), у постанові Верховного Суду від 18.09.2020 року у справі № 908/1795/19, при розгляді спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами (контейнерами) до предмета доказування належить доведення позивачем належними й допустимими доказами факту використання вагонів (контейнерів) для перевезення вантажів замовника послуг з перевезення у відповідний період, а у разі якщо мала місце затримка вагонів на станціях призначення і на підходах до них (якими можуть бути проміжні станції) в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, - надання доказів того, що така затримка була спричинена саме з вини вантажоодержувача (власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства).
При цьому, настання строку виконання зобов`язання з оплати послуг не входить до предмета доказування, що пояснюється особливостями нормативного регулювання оплати послуг залізниці.
Як зазначено вище, між сторонами у позасудовому порядку не було досягнуто згоди щодо плати за користування вагонами за відомостями плати за користування вагонами №№ 13109096, 13109097, 16109098, 17109099, 18109100, 18109102, та збору за зберігання вантажів за накопичувальними картками №№ 13109035, 16109037, 16109038, 17109039, 17109040, 17109041, 19109042, 19109043, 19109044, 19109045, 19109046. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2024 у справі №904/71/24 позовні вимоги були задоволені, а саме: стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами у розмірі 186 847 грн. 80 коп., збір за зберігання вантажів у розмірі 8 950 грн. 44 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 936 грн. 98 коп.
Відповідно до ч.1 ст.326 ГПК України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За вказаних обставин, з огляду на наявність спору між сторонами стосовно надання послуг та їх вартості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що виникнення у відповідача (замовника) обов`язку з оплати таких послуг перед позивачем безпосередньо пов`язано з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2024 у справі № 904/71/24, яке набрало законної сили 11.06.2024.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень ст. 625 ЦК України позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати у сумі 10 797 грн. 62 коп. розраховані за період з листопада 2023 року по червень 2024 року та 3% річних у сумі 3 914 грн. 50 коп. за період прострочення з 17.10.2023 по 18.06.2024.
Разом з тим, оскільки обов`язок з оплати спірних сум за цими документами виник у відповідача з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2024 у справі № 904/71/24 законної сили, обґрунтованим періодом нарахування інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням меж позовних вимог, є період з 12.06.2024 (наступний день після набрання рішенням суду у справі № 904/71/24 законної сили) до 18.06.2024 (день, що передує дню оплати).
Так, підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період прострочки з 12.06.2024 до 18.06.2024 у розмірі 112 грн. 34 коп.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що інфляційні втрати за червень 2024 року у даній ситуації нарахуванню не підлягають, оскільки заборгованість існувала менше половини місяця - всього 7 днів (у період з 12.06.2024 по 18.06.2024).
Таким чином, враховуючи зазначене вище, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 у справі № 904/1290/25 в оскаржуваній частині є обґрунтованим.
Решту доводів апелянта суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.
Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами і ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, колегія суддів вважає, що наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"  у даній справі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в розумінні ст. 277 ГПК України. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апелянт, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника. 
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 у справі № 904/1290/25- залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 у справі №904/1290/25 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.В. Чус

Суддя                                                                      І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                   О.Г. Іванов