УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 404/3851/24
провадження № 51 - 3770 ск 25
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 
Верховного Суду у складі:
головуючої                          ОСОБА_1 ,
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянула касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 24 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,
встановила:
Як вбачається з наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації, за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2025 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що складає 850 грн, за ч. 1 ст. 122 КК  до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК  ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Стягнуто з   ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 1 219,90 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 26 813, 57 грн витрат на правову допомогу.
Згідно вироку суду,  ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125  та ч. 1 ст. 122 КК за обставин, детально викладених у вироку.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 1 219,90 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 26 813, 57 грн витрат на правову допомогу.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24 липня 2025 року вирок місцевого суду змінено в частині вирішення понесених потерпілим ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 15 000 грн витрат на правову допомогу.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого, не погоджується із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого, а стягнений розмір моральної шкоди з засудженого на користь потерпілого вважає очевидно заниженим та такими, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, просить відповідно змінити оскаржувані судові рішення, задовольнивши цивільний позов в повному обсязі, а також в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесену потерпілим в апеляційній інстанції 
На обґрунтування своїх вимог вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій, належним чином не дослідили наданий висновок експерта від 07 серпня 2024 року №46/24-27, згідно якого досліджувана ситуація є психологічною травмою для ОСОБА_4 та йому завдано моральних страждань, а тому ОСОБА_4 просив стягнути на свою користь з відповідача 2 170 800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також зазначає, що судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено  у задоволенні вимоги представника потерпілого про стягнення з засудженого на користь потерпілого 10 000 грн витрат на правничу допомогу(які понесені у суді апеляційної інстанції)
Вважає, що апеляційний суд всупереч вимогам ст. 419 КПК не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги щодо порушень, допущених судом першої інстанції, не дав їм належної оцінки і, не навівши належного обґрунтування, залишив апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок у цій частині без змін.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі представника, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК, правильність кваліфікації його дій, а також справедливість призначеного засудженому покарання в касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи у касаційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про неправильне вирішення судами цивільного позову потерпілого в частині визначення суми відшкодування стягнутої з засудженого шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Так, згідно приписів ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Водночас розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Разом з цим, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Отже, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Як убачається із судових рішень, потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди.
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що місцевий суд правильно задовольнив позовні вимоги потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі, а саме у розмірі 1219,90 грн.
Крім того, апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, зазначив, що цей суд, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, обґрунтовано врахував характер немайнових втрат, яких поніс потерпілий, зокрема стан здоров`я, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також те, що потерпілому дійсно була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних та фізичних страждань та зважаючи на вимоги розумності та справедливості дійшов висновку про відшкодування потерпілому ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанції та вважає, що розмір моральної шкоди вказаними судами було визначено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає.
У своїй касаційній скарзі представник потерпілого не погоджується з ухвалою апеляційного суду в частині стягнення з засудженого на користь потерпілого ОСОБА_4 лише процесуальних витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн, оскільки апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду про стягнення процесуальних витрат, забуває стягнути витрати за проведення судової психологічної експертизи у сумі 11 813, 57 грн.
Суд першої інстанції задовольнив доводи потерпілого про те, що йому завдано матеріальної шкоди у виді витрат на оплату правової допомоги та стягнув з засудженого на користь потерпілого 26813, 57 грн (витрати на правову допомогу), оскільки витрати, пов`язані зі сплатою професійної правничої допомоги, є судовими витратами по справі і не можуть вважатись завданою шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК.
Не погоджуючись із вищезазначеним, захисник засудженого подав апеляційну скаргу, яку колегія апеляційного суду задовольнила частково, вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2025 року змінила в частині вирішення цивільного позову потерпілого: постановила стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн.
Своє рішення апеляційний суд обґрунтував наступним.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Такі витрати складаються, у тому числі, із витрат на правову допомогу та є одним із видів процесуальних витрат (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК).
Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи №  821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справ № 826/1216/16).
Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні ст. 91 КПК.
При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд має враховувати на якій стадії процесу надавалася правова допомога, рівень складності справи, затрачений адвокатом час та вид і об`єм наданих послуг або виконаних робіт.
Як встановлено апеляційним судом, між потерпілим ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 09 січня 2025 року було укладено  договір про надання правової допомоги. 
Вироком суду постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 26 813, 57 грн. витрат на правову допомогу. Однак, у матеріалах справи наявні довідка від 27 січня 2025 року в якій зазначено перелік робіт, які виконувалися адвокатом відповідно до укладеного сторонами умов договору та зазначено вартість послуг у сумі 15 000 грн.
Таким чином колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір витрат на правову допомогу в заявленому потерпілим розмірі підлягає зміні.
Що стосується вимог представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_6 понесених потерпілим витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 грн., колегія суддів апеляційного суду зазначила, що доказів фактичного понесення потерпілим ОСОБА_4 витрат на правову допомогу під час апеляційного провадження представником до поданої апеляційної скарги долучено не було.
З огляду на викладене, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги представника потерпілого та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу представника залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Ухвала апеляційного суду належним чином мотивована, вона відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК.
У той же час, касаційна скарга представника потерпілого ОСОБА_5 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження, з огляду на положення статей 412, 413 КПК, а відтак й необхідності скасування чи зміні судових рішень на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.
Оскільки з касаційної скарги представника потерпілого не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 24 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3