ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року	Львів	Справа № 380/13490/24 пров. № А/857/22255/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Шинкар Т.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року, прийняте суддею Желік О.М. у місті Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
                                                            
                                                            встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася з позовом до ГУ ПФУ у Львівській області (надалі – відповідач) про визнання протиправними дії щодо відмови у виплаті донарахованої пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 в розмірі 169137,50 грн., та 25663,45 грн.; зобов`язання виплатити донараховану пенсію померлого чоловіка - ОСОБА_2 в розмірі 169137,50 грн., та 25663,45 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 позов задоволено.
Суд виходив з того, що суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон №2262-XII), якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, а у разі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із відповідною заявою про виплату їй нарахованої відповідачем, але неодержаної суми пенсії з дотриманням шестимісячного строку, встановленого частиною третьою статті 61 Закону №2262-XII.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ  у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що судове рішення по ОСОБА_2 , яке носить зобов`язальний характер, виконане. Останній до суду з позовом про стягнення недоплачених сум пенсії не звертався.
Позивач обрав невірний спосіб захисту, порушеного на його думку права. До суду з питання зміни сторони у справі чи у виконавчому провадженні не звертався.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебував на обліку у ГУ ПФУ у Львівській області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 .
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 у справі №380/5323/21 зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок ОСОБА_2 з 01.04.2019 основного розміру пенсії на підставі довідки виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 №с/65 від 29.01.2021 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 , станом на 05.03.2019, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, із врахуванням раніше виплачених сум.
На виконання вищевказаного судового рішення ГУПФУ у Львівській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.10.2021, що підтверджується перерахунком пенсії за пенсійною справою №ХВ53471 – Міноборони.
Згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № ХВ53471 на виконання вищевказаного рішення суду, загальна сума доплати пенсії за період з 01.04.2019 по 30.09.2021 становить 169137,50 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі №380/3374/23 зобов`язано ГУ ПФУ  у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.01.2022 №С/65, виходячи з розміру 90% грошового забезпечення з урахуванням раніше проведених виплат.
На виконання вищевказаного судового рішення ГУ ПФУ у Львівській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.11.2023, що підтверджується перерахунком пенсії за пенсійною справою №ХВ53471 – Міноборони.
Згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №1303006538 на виконання вищевказаного рішення суду, загальна сума доплати пенсії за період з 01.04.2019 по 30.10.2023 становить 25663,45 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 02.01.2024.
ОСОБА_1 звернулась із заявою від 05.02.2024 до ГУ ПФУ у Львівській області, в якій просила виплатити їй недоотримані суми пенсії її чоловіка – ОСОБА_2 
Листом ГУ ПФУ у Львівській області від 08.02.2024 №1300-6505-8/22202 позивача повідомлено, зокрема, про те, що доплату заборгованості, обчислену ОСОБА_2 на виконання судових рішень, позивач зможе отримати за умови покладення судом зобов`язання в частині виплати їй пенсії, яка була нарахована померлому.

Спір у цій справі стосується відмови ГУ ПФ України у Львівській області у виплаті позивачу суми пенсії, що підлягала виплаті її чоловіку і залишалася неодержаною ним у зв`язку з його смертю.
Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера врегульовано статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058- IV), якою передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст положень частини третьої статті 52 Закону №1058-IV узгоджується зі змістом ст.  1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а, обставини якої схожі зі справою, що розглядається, сформульовано висновок: « у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».
Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Такий підхід до визначення правової природи спірних правовідносин відповідає і висновкам Верховного Суду, викладеним у поставах від 04.12.2024 у справі №120/8398/24, від 11.04.2024 у справі №160/26335/23, від 06.04.2022 у справі №200/10136/20.

Отже, суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, у разі звернення за ними не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи зазначене вище та те, що у цій справі позивач реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону №1058-IV та частиною першою статті 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до ГУ ПФ України у Львівській області не пізніше шести місяців після смерті її чоловіка, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 11.03.2025 у справі № 420/28399/23.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                          постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі №380/13490/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар