ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9182/25 Справа № 202/7552/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Сахарові Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 21 липня 2025 року у складі судді Слюсар Л.П.
у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Синельниківський відділ державної виконавчої служби Південного міжреніонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_1 на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії в порядку контролю судового рішення, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжреніонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії в порядку контролю судового рішення.
Скарга мотивована тим, що на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року у справі № 202/7552/21 з нього проводиться стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 02 грудня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.
02 квітня 2025 року він звернувся до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одесса), де перебуває на виконанні виконавчий лист Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, з заявою про надання йому розрахунку по аліментах по виконавчому листу №202/7552/21 за період з 02 грудня 2021 року по 01 квітня 2025 року.
19 травня 2025 року на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , надійшов розрахунок заборгованості по аліментах від в.о. начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одесса) Барни Ю.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, ідентифікатор доступу А59843Д646ВБ, згідно з яким станом на 30 квітня 2025 року нарахована заборгованість у розмірі 5320,22 грн., при цьому 16 травня 2025 року з його рахунку було примусово стягнуто 7260,60 грн.
Зазначає, що з 2012 року він працює в Українському державному університеті науки і технологій, де отримує заробітну плату та з 2016 року є фізичною особою-підприємцем.
В 2025 році жодних доходів в якості фізичної особи - підприємця не отримував, однак отримував заробітну плату в Українському державному університеті науки і технологій і повністю сплачував аліменти у розмірі 1/4 від зарплати, сума щомісячних відрахувань на аліменти з його заробітної плати була більша ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме 3362 грн., однак державний виконавець додатково нарахував йому ще по 3522,25 грн. щомісячно (середня заробітна плата працівника для даної місцевості) як з фізичної особи-підприємця.
Відповідно до рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року він виплачує аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця.
Зазначає, що протягом деяких місяців він може не отримувати дохід з одного із джерел доходів (від підприємницької діяльності) і при цьому отримує дохід з іншого джерела, сума відрахувань на аліменти з якого більша ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак державний виконавець нараховує аліменти з обох джерел доходу навіть у випадку повної відсутності доходів по одному з них, що також мало місце в січні, березні, квітні та червні 2023 року.
Протягом 2024 року неодноразово звертався до Синельниківського відділу державної виконавчої служби та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зі скаргами на порушення, але отримував відповіді загального характеру, які не стосувалися суті його звернень та було продовжено нарахування аліментів і на заробітну плату і в якості ФОП, про що було видано оскаржуваний розрахунок заборгованості по аліментах, хоча він жодних доходів в якості фізичної особи-підприємця в 2025 році не отримував і сплачував аліменти із заробітної плати в повному обсязі.
Враховуючи викладене, вважає, що державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одесса) нараховуються аліменти з порушенням діючого законодавства України та рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/7552/21, оскільки йому безпідставно нараховуються аліменти по двом джерелам доходу, в тому випадку коли по одному з джерел доходів немає доходу, а по іншому джерелу доходу розмір аліментів перевищує 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та вимушений звернутися до суду за захистом свої прав та просити визнати дії в.о. начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Барни Ю.А. по здійсненню розрахунку розміру по заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, ідентифікатор доступу А59843Д646ВБ, по виконавчому листу № 202/7552/21 від 25 березня 2022 року виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська неправомірними; та зобов`язати в.о. начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Барну Ю.А. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в сумі 28178 грн., та виключити з розрахунку заборгованості по аліментам заборгованість за січень, березень, квітень, червень 2023 року та січень, лютий, березень, квітень 2025 року.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 21 липня 2025 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Визнано дії в.о. начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Барни Ю.А. по здійсненню розрахунку розміру по заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, ідентифікатор доступу А59843Д646ВБ, по виконавчому листу № 202/7552/21 від 25 березня 2022 року виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська - неправомірними.
Зобов`язано в.о. начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Барну Ю.А. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в сумі 28178,00 грн., а саме виключити з розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 202/7552/21 від 25 березня 2022 року виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська заборгованість по ФОП в розмірі 3522,25 грн. щомісячно за січень, березень, квітень, червень 2023 року та січень, лютий, березень, квітень 2025 року.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що нарахування додаткових аліментів на основі середньої заробітної плати по регіону за періоди відсутності доходів від ФОП призводить до подвійного стягнення, що суперечить принципу пропорційності та розумності, враховуючи дії в.о. начальника Синельниківського відділу держаної виконавчої служби Барни Ю.А. щодо нарахування аліментів у розмірі 3522,25 грн. щомісячно за періоди відсутності доходів від підприємницької діяльності за січень, березень, квітень, червень 2023 року та січень - квітень 2025 року при наявності відрахувань із заробітної плати, що перевищують 50% прожиткового мінімуму, є неправомірними та призвело до необґрунтованого завищення заборгованості у розмірі 28178,00 грн.
Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду, у задоволенні скарги відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що була постановлена внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що висновок суду першої інстанції щодо помилкового нарахування державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів в частині включення у розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні саме 1/4 частки середнього заробітку працівника для даної місцевості суперечать прямим нормам закону, що призвело до порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на усталену практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, що є обов`язком суду під час розгляду справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. 
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з огляду на наступне.
Згідно положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року у справі № 202/7552/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного щомісяця, починаючи стягнення з 02 грудня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. 
На виконання рішення суду Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 25 березня 2022 року видано виконавчий лист, який стягувач пред`явила до виконання до Покровського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро).
17 червня 2022 року постановою начальника відділу Покровського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Дніпро) Барною Ю.А. відкрито провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №202/7552/21 виданого 25 березня 2022 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного щомісяця, починаючи стягнення з 02 грудня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
04 травня 2023 року постановою заступника начальника відділу Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Барною Ю.А. передано виконавче провадження НОМЕР_2 Синельниківському відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса).
ОСОБА_2 працює і отримує заробітну плату в Українському державному університеті науки і технологій та є фізичною особою підприємцем і платником єдиного податку, тобто перебуває на спрощеній системі оподаткування.
02 квітня 2025 року скаржник звернувся до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про надання розрахунку заборгованості по аліментах.
19 травня 2025 року на електронну адресу скаржника (ІНФОРМАЦІЯ_2) надійшов розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по виконавчому листу №202/7552/21 від 25 березня 2022 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, складений в.о. начальника Синельниківського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції (м. Одеса) Барною Ю.А., згідно з яким станом на 30 квітня 2025 року нарахована заборгованість у розмірі 5320,22 грн.
Відповідно до платіжної інструкції від 16 травня 2025 року з рахунку ОСОБА_2 скаржника примусово стягнуто 7204,60 грн.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування додаткових аліментів на основі середньої заробітної плати по регіону за періоди відсутності доходів від ФОП призводить до подвійного стягнення, що суперечить принципу пропорційності та розумності, враховуючи дії в.о. начальника Синельниківського відділу держаної виконавчої служби Барни Ю.А. щодо нарахування аліментів у розмірі 3522,25 грн. щомісячно за періоди відсутності доходів від підприємницької діяльності за січень, березень, квітень, червень 2023 року та січень - квітень 2025 року при наявності відрахувань із заробітної плати, є неправомірними та призвело до необґрунтованого завищення заборгованості у розмірі 28178,00 грн.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке. 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з частинами першою та другою статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України,цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, шостої, восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.
Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до ФОП, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.
У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, ФОП відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.
Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, ФОП, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
З огляду на частину першу, другу статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України).
Частиною другою статті 195 СК України визначено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), зокрема заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Отже, враховуючи, що боржник ОСОБА_2 є ФОП розмір заборгованості за аліментами необхідно розраховувати згідно з вимогами частини другої статті 195 СК України, а саме заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є ФОП і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.
Таким чином, частина друга статті 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), зокрема заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
У подібній категорії справ Верховний Суд сформував сталу судову практику щодо застосування частини другої статті 195 СК України (див. постанови від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18 (провадження № 61-18142св19), від 05 серпня 2021 року у справі № 757/35562/18-ц (провадження № 61-19631св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 521/260/20 (провадження № 61-6091св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 522/8173/19 (провадження № 61-15381св21).
У постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 522/8173/19 (провадження № 61-15381св21) зазначено, що «колегія суддів вважає, що частина друга статті 195 СК України чітко встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), зокрема заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У подібній категорії справ Верховним Судом сформована стала судова практика щодо застосування частини другої статті 195 СК України, що підтверджується постановами від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18 (провадження № 61-18142св19), від 05 серпня 2021 року у справі № 757/35562/18-ц (провадження № 61-19631св20), від 03 листопада 2021 року № 521/260/20 (провадження № 61-6091св21)».
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2021 року у справі № 757/35562/18-ц (провадження № 61-19631св20), від 03 листопада 2021 року № 521/260/20 (провадження № 61-6091св21).
Колегія суддів звертає увагу, що цій категорії справ існує стала судова практика щодо застосування частини другої статті 195 СК України, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення скарги, оскільки боржник ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем та платником єдиного податку, встановлюючи розмір заборгованості зі сплати аліментів за період відсутності доходів від підприємницької діяльності за січень, березень, квітень, червень 2023 року та січень - квітень 2025 року, державний виконавець діяв в межах наданих повноважень та вимог закону, виходячи саме із середньої заробітної плати працівника по Синельниківському району Дніпропетровської області відповідно до вимог частини другої статті 195 СК України, а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги та визнання дій державного виконавця неправомірними.
Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та дійшов помилкового висновку про задоволення скарги та визнання дій державного виконавця неправомірними. 
Встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги. 
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, згідно статті 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 21 липня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 15 жовтня 2025 року
Повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна