Справа № 464/6738/24                                Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/1926/25                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
Cуддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
Cекретар Іванова О.О.
з участю представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Федькович Г.В., представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Гаталяка М.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №464/6738/24 за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 –адвоката Федькович Галини Володимирівни на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 травня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,- про зміну способу стягнення аліментів на малолітніх дітей

в с т а н о в и в :

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на малолітніх дітей.
Просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 21 грудня 2023 року у справі № 464/7432/23, з твердої грошової суми у розмірі 3000 грн на частку від заробітку (доходу) батька дитини – стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з набранням рішенням у цій справі законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Позовна заява мотивована тим, що малолітні сини перебувають на її утриманні. Для забезпечення їх належного утримання просить змінити спосіб утримання з відповідача, який є військовослужбовцем та має стабільний дохід.
Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 05 травня 2025 року позов задоволено частково.
Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21 грудня 2023 року у справі № 464/7432/23, та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
       Рішення суду оскаржив представник  ОСОБА_1 –адвокат Федькович Г.В.. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, оскільки суд вирішив стягувати аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку замість заявлених 1/3 частки від усіх видів заробітку. Суд безпідставно застосував норми права, які стосуються питання збільшення розміру аліментів. Вважає, що аліменти на дітей -1/3 частку – 18490 грн. не є завеликою сумою.
Судом не було враховано, що для зміни способу стягнення аліментів не потрібно доводити підстави чи витрати на дитину.
Суд вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши частково позов. Суд фактично задовольнив вимоги відповідача про стягнення аліментів у меншому розмірі.
Частка в 1/3 від доходу на двох дітей становить законодавчо встановлений мінімальний стандарт, від якого суди мають відштовхуватися при визначенні розміру аліментів у позовному провадженні.
Позивачка не просила збільшити розмір аліментів, а реалізовувала своє законне право на зміну способу стягнення, гарантоване ч. 3 ст. 181 СК України.
Просить скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 05 травня 2025 року та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Федькович Г.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, поясненняпредставника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Гаталяка М.Я. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21 грудня 2023 року у справі № 464/7432/23, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.
При вирішенні вказаного спору суд встановив, що малолітні діти знаходяться на утриманні позивача, відповідачем не надано доказів щодо участі в їх утриманні, а при визначенні розміру аліментів врахував стан здоров?я та матеріальне становище дітей, яких утримує позивачка, матеріальне становище відповідача, який є працездатним, встановлений законом рівень прожиткового мінімуму та рівність прав та обов`язків сторін щодо дітей.
У даній справі представником відповідача долучено довідку Військової частини НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення відповідача: січень 2025 року – 46976,10 грн; лютий 2025 року – 59719 грн. Аналогічні відомості наявні в Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків, сформовані засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», в яких відповідачем у березні 2025 року отримано від Військової частини НОМЕР_1 виплати військовослужбовцям у розмірі 59719 грн.
Позивач є фізичною особою-підприємцем та нею за період з січня – березня 2025 року отримано: 532,11 грн – додаткове благо; 2580 грн – соціальні виплати з відповідних бюджетів; 105548 грн – дохід, виплаченій самозайнятій особі.
Позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1493458646101), а відповідачу – земельна ділянка з кадастровим номером 4623688600:02:002:0513 площею 0,0063 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2124835246236).
Наведене підтверджується актуальною інформацією за 29 квітня 2025 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державного реєстру фізичних осіб – платників податків, Державного реєстру речових прав речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Задовольняючи позовні вимоги частково, враховуючи, що батьки зобов`язані забезпечити дітям належне виховання та утримання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати та вік, керуючись принципами розумності та справедливості сімейного законодавства, з метою захисту прав та кращих інтересів малолітніх/неповнолітніх дітей, суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги та змінити спосіб стягнення аліментів із твердої суми на частки від доходу платника аліментів. Зазначений розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем, яка користується професійною правничою допомогою адвоката, не доведено належними та допустимими доказами підстав для стягнення аліментів в іншому розмірі. Таким чином, суд вважав, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача усіх видів заробітку (доходу), в іншій частині відмовив за недоведеністю.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.
При цьому, закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.
Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що малолітні сини мешкають разом з нею, фактично діти перебувають на її утриманні. Для забезпечення їм належного харчування, одягу, навчання, оздоровлення та розвитку за віком необхідні значні кошти. Відповідач ОСОБА_2 має можливість брати участь в утриманні дітей, працює військовослужбовцем та має стабільний дохід.
Тобто, позивачка в даній цивільній справі визначила предметом позову зміну способу - їх присудження в 1/3 частки від доходу відповідача.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21 грудня 2023 року у справі № 464/7432/23, може бути змінений за позовом стягувача.
При цьому, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов висновку, про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача аліментів в розмірі усіх видів заробітку (доходу).
З таким висновком колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.
У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що  малолітні діти знаходяться на утриманні позивачки, відповідачем не надано доказів щодо участі в їх утриманні, а при визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров?я та матеріальне становище дітей, яких утримує позивачка, матеріальне становище відповідача, який є працездатним, встановлений законом рівень прожиткового мінімуму та рівність прав та обов`язків сторін щодо дітей.
При цьому необхідно зазначити, що в силу наведених вище вимог закону, на обох батьків у рівній мірі покладається забезпечення дитині належного утримання до досягнення нею віку вісімнадцяти років.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком 6 років становить у розмірі 2563 грн.
Доходи відповідача у середньому за 2025 рік становлять 55470 грн, а 1/3 відповідно – 18490 грн, що у 7 разів перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено понесення необхідних витрат у розмірі 36 980 грн щомісячно (по 18490 грн на кожного з батьків), адже обов`язок по утриманні дітей лежить на обох батьках порівну.
Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням потреб дітей, а також те, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, вважає, що визначені судом аліменти в розмірі усіх видів заробітку (доходу), дозволить зберегти баланс між потребами дітей та потребами відповідача, буде необхідним для вирішення побутових та соціальних потреб, які виникатимуть в процесі розвитку дітей, та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та достойного рівня їх матеріального забезпечення.
У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що в новому розмірі аліменти сплачують із дня набрання рішенням законної сили.
Таким чином, суд першої інстанції, змінивши спосіб стягнення аліментів та визначивши його у розмірі 1/4 частки від доходу боржника, замість раніше присуджених за рішенням суду аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., в резолютивній частині рішення правильно зазначив про стягнення аліментів у визначеній частці з дня набрання рішенням законної сили, а не з часу подачі позову про зміну способу стягнення аліментів.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно та з власної ініціативи розглядав справу про зміну способу стягнення аліментів, як справу про збільшення розміру аліментів, не заслуговують на увагу.
Колегія суддів наголошує, що спірні правовідносини не регулюються норами статті 192 СК України, так як позивачем пред`явлено вимоги не про зміну розміру аліментів (збільшення розміру частки), а про зміну способу стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суми, що регулюється нормами частини 3 статті 181 СК України.
При цьому судом першої інстанції враховані всі суттєві обставини справи, дотримано баланс прав та інтересів обох сторін, у зв`язку із чим дійшов висновку про часткове задоволення позову, та визначення аліментів саме у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини колегія суддів не бере до уваги, так як належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі та недостатній їх розмір, визначений судом, позивачем представлено не було.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної інстанції, що суд вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши частково позов, фактично задовольнив вимоги відповідача про стягнення аліментів у меншому розмірі, оскільки доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта із висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Федькович Галини Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 26 вересня 2025 року.

Головуюча суддя                        Ю.Р. Мікуш

Судді:                                        Т.І. Приколота 

Р.В. Савуляк