ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1488/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/2351/25 Категорія: 304070000 	Гудзенко В. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 вересня 2025 року                                                                                                    м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Гончар Н. І., Сіренко Ю. В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2025 (повний текст складено 10.06.2025, суддя в суді першої інстанції Гудзенко В. Л.) у цивільній справі за позовом ПрАТ «УМАНЬГАЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в :

ПрАТ «УМАНЬГАЗ» звернулося до суду у квітні 2025 року з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у сумі 13365,62 грн з мотивуванням про відсутність належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо розрахунку за отримані від позивача послуги.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2025 позовні вимоги задоволено з посиланням на їх обґрунтованість.
На вказане рішення відповідач подав 02.07.2025 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду скасувати та відхилити позовні вимоги. 
В обґрунтування вказано на те, що суд першої інстанції помилково застосував норми цивільного права замість господарського, що призвело до неправильного висновку про порушення цивільних прав Оператора ГРС. У даній справі йдеться не про захист цивільних прав, а про врегулювання договірних відносин, які мають господарсько-правову природу. Скаржник зазначає, що між сторонами не було укладено двостороннього договору розподілу природного газу, як основи для виникнення цивільних зобов`язань.
Скаржник вказує, що позивач є юридичною особою приватного права, що не є суб`єктом господарської діяльності в державному секторі економіки, а також у позивача відсутні відомості про ліцензію до ЄДРПОУ.
Позивач здійснив незаконне безпідставне нарахування та облік заборгованості за незамовлену відповідачем послугу розподілу природного газу баз надання відповідачем дозволу на обробку персональних даних та згоди на їх використання; без наявності первинних документів; без домовленості з відповідачем про таку істотну умову, як ціна/тариф за відсутності в НКРЕКП повноважень встановлювати ціни/тарифи для населення; при цьому НКРЕКП не утворена КМУ, а рішення НКРЕКП у формі постанов не є актами цивільного законодавства; без «будь-яких дій відповідача, які засвідчують бажання укласти договір». ПрАТ «УМАНЬГАЗ» не робило звірку з відповідачем за кожен місяць надання послуг.
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «УМАНЬГАЗ» просив апеляційну скаргу відхилити, як безпідставну, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості в сумі 13365,62 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією, врегульовано ЗУ «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
Відповідно до пункту 39 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі – Кодекс ГРМ) визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ:
- договір розподілу природного газу – це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;
- оператор газорозподільної системи – це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;
- споживач природного газу (споживач) – фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.
Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ, оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається регулятором.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 19 червня 2017 року № 808 ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПрАТ «УМАНЬГАЗ» - надано ПрАТ «УМАНЬГАЗ».
У пункті 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ зазначено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21).
Отже фактом приєднання побутового споживача - відповідача ОСОБА_1   до умов даного договору є щомісячне споживання певних об`ємів природного газу та зміною показань газового лічильника за адресою споживача по особовому рахунку №   НОМЕР_1 , за адресою:   АДРЕСА_1 . В матеріалах справи наявне документальне підтвердження споживання природного газу (довідка по особовому рахунку про фінансовий стан споживача). За доведення факту приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу і відповідно надання послуг з розподілу природного газу до об`єкту газопостачання. Звернення відповідача із заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу відсутнє. Отже між сторонами виникли договірні відносини щодо надання ПАТ «УМАНЬГАЗ» послуг з розподілу (доставки) природного газу до будинку відповідача, а останній прийняв ці послуги, користуючись природним газом. Обов`язкова наявність двосторонньої підписаної угоди між надавачем та споживачем послуг законом не передбачена.
21.03.2025 Уманським міськрайонним судом Черкаської області виданий судовий наказ за заявою ПАТ «Уманьгаз» про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з розподілу природного газу в сумі 12381,07 грн та судовий збір в сумі 302,80 грн.
ПАТ «УМАНЬГАЗ» надав відповідачу послугу з розподілу природного газу. В порушення умов зазначеного договору та нормативних актів відповідачем не проведена в повному обсязі оплата за надані послуги з розподілу природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 13365,62 грн. Розрахунок заборгованості виконано відповідно до цін та тарифів, які встановлені постановами Кабінету міністрів України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Апеляційним судом встановлено, що на момент виникнення та існування спірних правовідносин оператором газорозподільної системи в межах території міста Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів Черкаської області на підставі відповідної ліцензії є ПрАТ «УМАНЬГАЗ», а відповідач  ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою:  АДРЕСА_1 з присвоєнням особового рахунку №   НОМЕР_1 та який фактично споживає природний газ.
Вказане зі свого боку свідчить про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.
Посилання відповідача на відсутність укладеного договору не заслуговують на увагу. 
Так, акцептування відповідачем договору про розподіл природного газу, а отже і факт приєднання побутового споживача  ОСОБА_1 до умов зазначеного договору відбулось шляхом вчинення нею дій, зокрема щодо щомісячного споживання різних об`ємів природного газу, що підтверджується зміною показань газового лічильника за адресою споживача ( АДРЕСА_1 ) по особовому рахунку №   НОМЕР_1 ,  ОСОБА_1 отримував послуги з постачання природного газу, що ним не заперечувалося, та, відповідно, отримував і послуги з розподілу природного газу до об`єкта газопостачання, однак систематично не сплачував вартість отриманих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПрАТ «УМАНЬГАЗ» у розмірі 13365,62 грн.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Розрахунок вказаної заборгованості здійснено станом на дату подачі позову до суду відповідно до вимог Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для ПрАТ «УМАНЬГАЗ» у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.
Відповідач зазначеного розрахунку не спростував та своїх контррозрахунків під час розгляду справи суду не навів.
Отже, встановивши, що оператором газорозподільної системи на території м. Умань на підставі відповідної ліцензії є ПрАТ «УМАНЬГАЗ», а  ОСОБА_1 – споживачем послуг природного газу за відповідною адресою, якому присвоєно номер особового рахунку, беручи до уваги, що відповідач фактично споживав природний газ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу та правомірно стягнув суму заборгованості за розподіл природного газу.
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач зверталася з письмовою заявою про припинення їй послуг з розподілу природного газу або розірвання договору розподілу до оператора ГРМ.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Інші доводи апеляційної скарги, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими, базуються на суб`єктивному сприйнятті скаржником норм і положень чинного законодавства та спрямовані на ухилення відповідача від виконання договірних зобов`язань.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі викладеного вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2025 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідачу не відшкодовувати.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 24.09. 2025.

Суддя-доповідач                        

Судді