ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
24 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 201/10291/23
провадження № 61-7304св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Коломієць Г. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року у складі судді Бєсєди Г. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2025 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Никофоряк Л. П.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. про визнання протиправними та скасування записів про реєстрацію права власності.
2.            14 листопада 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіна Л. Л. внесла в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис № 17500118 про право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на земельну ділянку, індексний номер 32427078, кадастровий номер 1210100000:04:033:0001, площею 0,0589 га, по АДРЕСА_1 . 
3.            Також 14 листопада 2016 року нотаріус внесла запис №  17500140 під індексним номером 73312666 про право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на житловий будинок літ. А-1, шлакобетон, житловою площею 32,3 кв. м; Ж-2 житловий будинок цегла, житловою площею 108,6 кв. м, П- убиральню дощат, 3-  гараж цегла, N? 1-6, 1 інші споруди. 
4.            Зазначала, що банк та приватний нотаріус діяли всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 7 червня 2014 року і був продовжений 16 вересня 2020 року Законом N? 895-1X до 21  квітня 2021 року, а потім - до 01 січня 2022 року.
5.            Наголошувала, що в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.
6.            Відповідачі без її згоди та чоловіка-співвласника звернули стягнення на будинок і землю в позасудовому порядку, чим порушили положення статті 578 ЦК України, так як майно було передано в іпотеку за згодою подружжя і на підставі статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки мало відбуватися лише за рішенням суду.
7.            Вказувала, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).
8.            Звертала увагу суду, що її майно незаконно та передчасно було перереєстровано в період дії Закону України «Про мораторій» так як житловий будинок використовується як місце постійного проживання її та членів її сім`ї, у неї немає іншого житлового майна, загальна площа майна не перевищує 250 кв. м житлового будинку.
9.            Враховуючи викладене просила суд: визнати протиправним і скасувати запис про право власності № 17500140 від 14 листопада 2016 року, індексний №  32427078 від 18 листопада 2016 року на домоволодіння АДРЕСА_1 та запис про державну реєстрацію земельної ділянки № 17500118, кадастровий номер 1210100000:04:033:0001, площею 0,0589 га, індексний номер 32427078 від 18 листопада 2016 року по АДРЕСА_1 за АТ КБ «Приватбанк».
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
10.         Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2025 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
11.         Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. При цьому застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.
12.         Також судами враховано, що загальна площа предмету іпотеки становить 255,3 кв. м, а тому в даному випадку положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягають застосуванню.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
13.         У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
14.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
15.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16.         У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги.
17.         Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року в справі № 6-1356цс15 у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 465/1310/17, від 20 листопада 2019 року в справі № 802/1340/18а, від 31 жовтня 2022 року в справі № 201/11573/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
недослідження зібраних в справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
18.         Касаційна скарга мотивована тим, що судами невірно застосовано положення Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про «мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зазначає, що дії банку та нотаріуса є неправомірними, оскільки банк не тільки отримав гроші по кредиту, а і передчасно, незаконно в період дії іпотечної заборони, став власником земельної ділянки та домоволодіння.
19.         Крім того, з матеріалів справи вбачається, що нотаріусом було здійснено звернення стягнення на 140 кв. м будинку, отже висновки судів у вказаній частині є також помилковими.
20.         Судами не враховано, що вона двічі відповідала за зобов`язаннями, а саме здійснила погашення кредиту та банк набув у власність предмет іпотеки. Вказує, що між нею та банком у 2019 році було укладено додаткову угоду до договору кредиту, у якій передбачалось зобов`язання до 12 лютого 2024 року здійснити повне погашення кредиту.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21.         14 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір № DNLGA00000025, предметом якого є надання споживчого кредиту в розмірі 130 802,50 доларів США на наступні цілі: 120 000 доларів США на купівлю житлового будинку, а також 10 802,50 доларів США на сплату страхових платежів, з оплатою 10,08 % річних з терміном погашення 14 листопада 2013 року.
22.         В забезпечення основного зобов`язання між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № DNLGA00000025 від 14 листопада 2006 року, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який має наступні характеристики: А - 1 житловий будинок шлакобетон, житлова кімната 32,3 кв. м, загальна площа 44,6 кв. м; Ж - 2 житловий будинок цегл.; житлова кімната 108,6 кв. м; загальна площа 210,7 кв. м; Л - дощата; З - гараж цегла; М, Н - вольєри; 1-7,І ,ІІ - споруди. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кретовою Н. Б. за р. № 2205 та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20 липня 2004 року, номер витягу: 4198170, реєстраційний номер: 1790278.
23.         Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення предмету іпотеки жила нерухомість. Іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,0589 кв. м, на якій розташоване майно і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ 565088, виданого 26 вересня 2006 року Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів.
24.         Відповідно до пункту 18.8.1 іпотечного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані та відповідно до пункту 18.8.2 у визначених випадках звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором.
25.         Згідно з пунктом 24 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюються у випадках, передбачених п.п. 18.8.1,18.8.2,18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі.
26.         Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця (пункт 29 договору іпотеки).
27.         06 листопада 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки № DNLGA00000025 від 14 листопада 2006 року. 
28.         12 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору іпотеки. Відповідно до договору погашення за кредитним договором здійснюється в строк з 14 листопада 2006 року по 15 листопада 2023 року.
29.         У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 14 листопада 2006 року.
30.         18 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32427078 та зареєстровано 18 листопада 2016 року право власності на будинок АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» (номер запису про право власності 17500140) та на земельну ділянку площею 0,0589 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису 17500118, індексний номер 32427078 від 18 листопада 2016 року.
31.         Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 73312666, власником будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки є ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 209819412101, номер запису про право власності: 17500140 та, відповідно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 210057812101, номер запису про право власності: 17500118.
32.         Відповідно до довідки № LA4VUTROOPKBAQLO АТ КБ «Приватбанк» від 13 лютого 2024 станом на 13 лютого 2024 року ОСОБА_1 не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».
33.         На день укладення кредитного договору та на теперішній час ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
34.         Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04  липня 2018 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. про скасування запису про державну реєстрацію прав та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.
35.         Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2018 року залишено без змін.
Позиція Верховного Суду
36.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
37.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
38.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
39.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
41.         Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
42.         Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
43.         Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
44.         Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
45.         Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
46.         Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
47.         Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
48.         Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
49.         Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
50.         Отже, положення Закону України «Про іпотеку» прямо вказують, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
51.         Договір іпотеки, укладений між сторонами, містить наступні положення:
Відповідно до п. 18.8.1 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. 
Згідно з п. 18.8.2 у визначених випадках звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором.
Сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання (пункт 18.9 договору).
Згідно з пунктом 24 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюються у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі.
Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця (пункт 29 договору іпотеки).
52.         Аналіз умов договору іпотеки свідчить про те, що сторони в договорі обумовили, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто закріпили іпотечне застереження про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.
53.         Вищевикладене дає підстави для висновку, що іпотечний договір містить відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням.
54.         З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання заявниці на те, що під час набуття банком права власності на об`єт іпотеки було порушено положення статті Закону України «Про іпотеки».
55.         Також колегія суддів відхиляє посилання заявниці на те, що судами попередніх інстанцій було невірно застосовано норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
56.         Так, Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
57.         У домоволодінні АДРЕСА_1 розташовано два житлових будинки: А - 1 загальною площею 44,6 кв. м та Ж-2 житловий будинок загальною площею 210,7 кв. м. Отже, загальна площа становить 255,3 кв. м. Іпотека за цим договором поширюється також на земельну ділянку загальною площею 0,0589 кв. м.
58.         Таким чином, суди попередніх інстанцій, відхиляючи посилання заявниці щодо наявності заборони відчуження іпотечного майна, обґрунтовано виходили із того, що загальна площа предмету іпотеки становить 255,3 кв. м, а тому в даному випадку положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягають застосуванню.
59.         Матеріали справи не містять доказів неправомірного звернення стягнення на предмет іпотеки банком у позасудовому порядку.
60.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
61.         Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
62.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.            Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25  вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14  травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             Г. В. Коломієць
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович