РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 564/1084/25
Провадження № 22-ц/4815/1336/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  

головуючого судді - Шимківа С.С.,
суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В., 
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Михайловим Володимиром Олександровичем на заочне рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2025 року (ухвалене у складі судді Снітчук Р.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :
       
       У березні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що сторони зареєстрували шлюб 07 жовтня 2006 року. 
Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
З червня 2024 року відносини у сім`ї значно погіршилися і сім`я фактично розпалася, з цього часу вони, хоча і проживають в одному житловому будинку, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету.
Діти проживають разом із батьком.
На даний час вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, між ними склалися неприязні стосунки.
Подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них.
Шлюб носить формальний характер.
Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2025 року Позовну заяву  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про  розірвання шлюбу – задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрований 07 жовтня 2006 року Малолюбашанською сільською радою Костопільського району Рівненської області, актовий запис №16.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Рішення суду обґрунтовано тим, що, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін, суд дійшов висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сім`ї є неможливим і таким, що суперечить інтересам позивача та наведені вище обставини є підставою для розірвання шлюбу.
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 09 липня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 – адвоката Михайлова В.О. про перегляд заочного рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2025 року у цивільній справі № 564/1084/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Михайлова В.О. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідач повідомляв, що не міг з`явитися в судове засідання, оскільки перебував за межами Рівненської області, а ОСОБА_1 повідомила, що вона також не буде присутня в судовому засіданні та що з приводу позову мала відбутися сімейна розмова щодо можливого примирення сторін.
Провадження у справі № 564/1084/25 було відкрито ухвалою суду від 19.03.2025 року та призначено перше судове засідання по суті справи на 23.04.2025 року та в цей же день було ухвалено заочне рішення по справі.
Судом не надано строку для примирення подружжя, хоча вони і на даний час проживають за однією адресою, у тому ж житловому будинку, ведуть надалі спільне господарство та спільно виховують двох неповнолітніх дітей.
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
15 вересня 2025 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Остапенком В.С. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що позивач повністю погоджується із ухваленим рішенням та вважає, що відсутні об`єктивні підстави для надання подружжю строку для примирення.
Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 жовтня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.10.2006 року. 
Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відносини у сім`ї значно погіршилися і сім`я фактично розпалася, з цього часу вони, хоча і проживають в одному житловому будинку, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету.
На даний час сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, між ними склалися неприязні стосунки.
Подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них.
Шлюб носить формальний характер.
Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Статтею 24 СК України та ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.
Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них (ч.2 ст.112 СК України).
Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Позивач у позовній заяві висловила свою позицію, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після його розірвання не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим, сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб.
Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач перебував за межами області не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи наявні рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу, тобто він був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи та не був позбавлений можливості бути присутнім в судовому засіданні під час її розгляду.
Заочне рішення ухвалюється судом, якщо відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але не з`явився без поважних причин і не подав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Це відбувається на підставі норм статті 280 ЦПК України, яка встановлює умови для заочного розгляду справи. 
Стосовно доводів апеляції про невжиття судом заходів для примирення сторін, то колегія суддів звертає увагу на те, що надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач не заявляла клопотань про відмову від позову, що свідчить про її небажання перебувати в шлюбі з відповідачем. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,7,24,104,105 СК України, ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Михайловим Володимиром Олександровичем залишити без задоволення, а заочне рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя                                                 Шимків С.С..

Судді:                                                         Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.