ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 жовтня 2025 року                   
м. Київ
 
справа № 757/23167/21-ц
провадження № 61-12378св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,
 
учасники справи 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Державна установа «Офіс із залучення та підтримки інвестицій»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Розмош Владиславом Івановичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2024 року у складі судді Хайнацького Є. С. та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Желепи О. В., Мазурик О. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної установи «Офіс із залучення та підтримки інвестицій» (далі - ДУ «Юкрейнінвест») про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості з оплати тимчасової непрацездатності та відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що 25 січня 2021 року вона приступила до роботи на посаді головного фахівця Управління залучення та супроводження ДУ «Юкрейнінвест» згідно з наказом відповідача від 13 січня 2021 року № 5-к, а 18 лютого 2021 року виконавчий директор ДУ «Юкрейнінвест» С. Цівкач викликав її та вимагав написати заяву про звільнення за власним бажанням, на що вона відмовила.
24 лютого 2021 року начальник Управління залучення та супроводження ДУ «Юкрейнінвест» ОСОБА_2 провів з нею та іншим фахівцем зустріч та довів до їх відома наказ ДУ «Юкрейнінвест» від 24 лютого 2021 року № 4 «Про деякі питання роботи ДУ «Юкрейнінвест» на період карантину», а також у зв`язку з нестачею робочих столів запропонував їй наступний графік роботи: кожен вівторок та п`ятницю тижня - вона працює в офісі на вул. М. Грушевського, 12/2; кожен понеділок, середа, четвер - дистанційно. На виконання цього наказу засобами електронного зв`язку вона направила ОСОБА_3 документ з визначеними днями дистанційної роботи на березень 2021 року.
У період з 09 березня 2021 року по 23 березня 2021 року включно, згідно з листком непрацездатності від 09 березня 2021 року серії АДШ № 237976 вона перебувала на лікарняному у зв`язку з інфікуванням COVID-19.
З 24 березня 2021 року вона приступила до роботи. 24 (середа) та 25 (четвер) березня 2021 року працювала дистанційно. 26 березня 2021 року зранку вона працювала дистанційно, отримавши відповідь по телефону від безпосереднього керівника ОСОБА_4 та колег: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що 26 березня 2021 року вона та її колеги працюють дистанційно. Після обіду цього ж дня їй стало зле, вона викликала лікаря, який прийняв рішення про необхідність амбулаторного лікування позивача з 26 березня 2021 року по 29 березня 2021 року включно, про що свідчить виданий їй листок непрацездатності від 26 березня 2021 року серії АЛД № 493683. Вона намагалась продовжити працювати, проте погане самопочуття завадило цьому. Об 18:56 год вона помітила пропущений телефонний дзвінок від співробітника ОСОБА_7 та одразу перетелефонувала йому. Їй було повідомлено, що на її електронну поштову адресу надіслано лист від керівництва, проте не змогла ознайомитись з його змістом, оскільки її електронна скринька була заблокована. 
Після чого на особистій електронній адресі вона побачила наказ ДУ «Юкрейнінвест» від 26 березня 2021 року № 21-к, яким її звільнено з роботи за прогул без поважних причин відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Підставою для її звільнення була службова записка начальника Управління залучення та супроводження ДУ «Юкрейнінвест» ОСОБА_4 від 26 березня 2021 року та акт про відсутність її на роботі від 26 березня 2021 року.
Після завершення лікарняного, 30 березня 2021 року вона прибула на роботу, але охорона закладу не допустила її до приміщення. На прохідну вийшли співробітники ДУ «Юкрейнінвест» ОСОБА_8 (керівник адміністративної служби) та ОСОБА_9 (фахівець Управління з правових питань та регуляторної політики), які видали їй копію наказу № 21-к про звільнення та трудову книжку, у прийняті від неї листка непрацездатності було відмовлено.
Ознайомившись з наказом про звільнення, вона на наказі письмово зазначила: «З наказом не згідна, оскільки відсутні законодавчі підстави для його прийняття. На роботі 26 березня 2021 року була відсутня у зв`язку із наявністю поважних причин. Пояснення стосовно поважності причин відсутності на роботі, роботодавець від мене не витребував, зі мною стосовно них ніхто не зв`язувався».
Згідно зі службовою запискою від 26 березня 2021 року за № 08-03/19 за підписом ОСОБА_4 , останній повідомляє виконавчого директора ДУ «Юкрейнінвест» Цівкача С., що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 26 березня 2021 року без поважних причин. Про причини ОСОБА_1 не повідомляла, погодження щодо віддаленої роботи на 26 березня 2021 року у порядку, визначеному наказом № 4, не отримувала. У зв`язку з чим ОСОБА_2 просить звільнити позивача за прогул відповідно до трудового законодавства.
Згідно з актом від 26 березня 2021 року «Про відсутність на роботі», підписаним ОСОБА_10  та іншими співробітниками відповідача, встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі 26 березня 2021 року з 9:00 год до 13:00 год. Про причини відсутності попередньо не повідомляла.
Відомості в акті від 26 березня 2021 року «Про відмову надання пояснень щодо відсутності на роботі» та в акті від 26 березня 2021 року «Про повідомлення про звільнення» про те, що вона відмовилась надати письмові пояснення щодо її відсутності на роботі, не відповідають дійсності, оскільки вона не відмовлялась від надання таких пояснень, жодних телефонних дзвінків близько 14:50 год з цього приводу від відповідача позивачу не було.
Відповідачем порушено норми статті 149 КЗпП України, оскільки він не зажадав від неї письмові пояснення, не встановив її вину, не визначив ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Крім того, у наказі про звільнення вказано неіснуючі підстави звільнення - прогул, тоді як під час непрацездатності працівника його звільнення не допускається.
Вважає, що відповідач повинен також виплатити їй середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні та за час вимушеного прогулу, а також здійснити виплати за листками непрацездатності.
Крім того, порушення її трудових прав з боку відповідача їй завдало моральної шкоди, яка полягає у переживаннях та стражданнях з приводу того, що її безпосередній керівник шляхом обману, з іншими співробітниками, сфальшував документи з відсутності її на роботі без поважних причин; звільнення за прогул негативно відображається на її репутації як дисциплінованого та висококваліфікованого співробітника та може спричинити у майбутньому відмову у прийнятті її на роботу. Незаконне звільнення створило для неї нервове напруження та дискомфорт, призводить до психічного розладу, нервових переживань. Моральну шкоду вона оцінює в 300 000,00 грн.
ОСОБА_1 просила суд:
визнати протиправним та скасувати наказ ДУ «Юкрейнінвест» від 26 березня 2021 року № 21-к «Про звільнення ОСОБА_11 »; 
поновити її на посаді головного фахівця Управління залучення та супроводження ДУ «Юкрейнінвест»; 
стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня фактичного поновлення на роботі, належні виплати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та 300 000,00 грн компенсації моральної шкоди; 
допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді головного фахівця Управління залучення та супроводження ДУ «Юкрейнінвест» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць; 
зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання рішення суду в термін не пізніше 5-ти робочих днів з дня набрання рішенням законної сили.
Короткий зміст судових рішень  
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи позивача про те, що 26 березня 2021 року вона працювала дистанційно, оскільки отримала відповідь по телефону від безпосереднього керівника ОСОБА_4 та колег: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на підтвердження чого посилається на копії скріншотів з її телефону з смс-листуванням не заслуговують на увагу. З огляду на вимоги статей 77-80 ЦПК України суд не вважає скріншоти допустимими, належними та достовірними доказами, оскільки з них неможливо достовірно ідентифікувати осіб, що здійснюють смс-листування, зокрема, назву (ім`я) абонента у відповідному месенджері, з яким здійснюється листування, визначає саме власник телефону (власник акаунту, облікового запису користувача месенджеру), також скріншоти не діють змоги достовірно ідентифікувати й особу, яка здійснює смс-листування. Крім того, той факт, що 26 березня 2021 року позивач повинна була працювати на робочому місці в офісі роботодавця (відповідача), а не дистанційно підтверджується роздруківкою з електронної пошти, а саме листом ОСОБА_1 з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 щодо погодження графіку дистанційної роботи та табелем обліку робочого часу працівників ДУ «Юкрейнінвест» за звітний період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2021 року.
Матеріали справи не містять доказів, що позивачем було направлено оригінал листка непрацездатності від 26 березня 2021 року серії АЛД № 493683 на адресу відповідача рекомендованим листом (з описом вкладення). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно з листом ТОВ «Медична клініка «Столиця» від 03 серпня 2022 року № 03/08/22, надісланого на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року, 26 березня 2021 року о 13:36 год ТОВ «Медична клініка «Столиця» отримано звернення ОСОБА_1 із скаргою на погане самопочуття, а саме: головний біль, підвищена температура, біль у м`язах та суглобах; о 14:24 год лікарем-спеціалістом ТОВ «Медична клініка «Столиця» було здійснено медичне обстеження ОСОБА_1 за місцем її проживання та прийнято рішення про необхідність її лікування в амбулаторних умовах; 29 березня 2021 року ТОВ «Медична клініка «Столиця» було видано ОСОБА_1 листок непрацездатності від 26 березня 2021 року серії АДЛ № 493683. 
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач була відсутня на робочому місці з 9:00 год до 13:00 год без поважної причини та роботодавець мав підстави для її звільнення, яке не повідомила відповідача про відсутність на роботі у зв`язку з хворобою. Сам по собі факт надання суду листка непрацездатності, який відкритий закладом охорони здоров`я у день звільнення працівника, не є безумовною підставою для поновлення працівника на роботі.
Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, а тому задоволенню не підлягають.
Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати тимчасової непрацездатності та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також не підлягають задоволенню, оскільки на час звільнення відповідач здійснив повний розрахунок з позивачем.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вказав, що в судовому засіданні представник позивача надавав непослідовні пояснення щодо причин відсутності на роботі з 09:00 год 26 березня 2021 року. Позивач не повідомила відповідача про причини своєї відсутності на робочому місці. Посилання позивачки на тимчасову непрацездатність, яка виникла раптово після 13:00 год та факт звернення за медичною допомогою і видачі листка непрацездатності також не можуть бути підставою для визнання відсутності позивачки на робочому місці з поважних причин. 
Аргументи учасників справи
04 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що, на думку апеляційного суду, хвороба позивача та факт перебування її на лікарняному, у зв`язку із загрозою своєму життю та здоров`ю, а також життю та здоров`ю інших людей, не є поважною причиною відсутності позивача на роботі; відповідач перед звільненням позивача не мав обов`язку з`ясовувати причини відсутності позивача на роботі; повідомлення позивача про дистанційну роботу 26 березня 2021 року не свідчить про відсутність її на роботі з поважних причин та не виключає її вину за порушення трудової дисципліни. Разом з тим, Верховний Суд вважає, що якщо є небезпека життю та здоров`ю людини, в силу різних факторів як от пандемія, бойові дії, повені, пожежі, хвороба тощо і людина не виходить на роботу внаслідок цих обставин, це є поважною причиною відсутності такої людини на роботі і її не можна звільняти за прогул без поважних причин. Щодо подій, які мали місце 26 березня 2021 року, то з загальнодоступних відомостей слідує, що в цей день було зафіксовано нову рекордну кількість хворих на COVID-19. При цьому, м. Київ був серед лідерів по кількості інфікованих. У ті дні влада діяла за допомогою засобів масової інформації, мобільних груп Державної служби надзвичайних ситуацій і, в тому числі, закликала громадян до вжиття виключних заходів безпеки щодо збереження свого життя та здоров`я, а також життя та здоров`я інших осіб. Наведене спростовує твердження апеляційного суду в тій частині, що хвороба позивача виникла раптово, після 13:00 год та начебто непослідовні пояснення щодо цього представника позивача. 
Представник позивача у всіх судових засіданнях вказував, що позивач погано почувала себе із самого ранку 26 березня 2024 року, однак за медичною допомогою звернулася лише після обіду, після того, як її стан значно погіршився. Хвороба COVID-19 не виникає раптово та не є звичайною застудою. Таким чином, 26 березня 2024 року вона була відсутня на роботі з поважних причин, зокрема, через свою хворобу, спричинену COVID-19. 
Звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності не допускається, а для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Крім того, обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. При цьому, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Вказана правова позиція підтверджує той факт, що незалежно від того, у який саме час особа звернулася до лікаря протягом дня своєї хвороби (чи то до обіду чи то після обіду тощо), у день тимчасової непрацездатності особи її звільнення КЗпП України заборонено (крім випадків встановлених законом), оскільки хвороба не виникає «раптово» і виключно уповноважені особи - лікарі, на підставі спеціальних фахових знань, можуть встановити хворіє людина чи ні.
Апеляційний суд погодився з висновками районного суду в частині визнання неналежним та недопустимим доказом переписки у месенджері «WhatsApp» між нею та її безпосереднім керівником ОСОБА_10, а також її колегами щодо дистанційної роботи 26 березня 2021 року співробітників через COVID-19, що вказана переписка не є належним та допустимим доказом. Разом з тим, на відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою або відповідним месенджером, є електронним доказом. Більш того, щодо електронних доказів широко застосовується й доктрина «листа у відповідь». Якщо доведено, що лист чи повідомлення було відправлено певній особі, то повідомлення, яке є відповіддю, вважатиметься автентичним без додаткових доказів. Крім того, листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні. За весь час судового розгляду судами не ставилося питання достовірності переписки у месенджері «WhatsApp» від 25 березня 2021 року та 26 березня 2021 року між нею та співробітниками відповідача, а про те, що у суду є сумніви щодо цієї переписки вона дізналася із повного тексту судового рішення суду першої інстанції. Суди не витребували від відповідача мобільного телефону, який на першу ж вимогу суду був би наданий відповідачем для огляду та перевірки змісту переписки між нею та співробітниками відповідача, що ще раз підтверджує факт відсутності її вини у порушені трудової дисципліни, оскільки крім того, що вона перебувала на лікарняному, вона також вважала, що всі співробітники через пандемію COVID-19 мали працювати вдома, дистанційно. При цьому відомості, які містяться у переписці між нею та співробітниками у месенджері «WhatsApp», підтверджуються і іншими доказами, а саме: самим звітом за І квартал 2021 року, який вимагав ОСОБА_2 від неї; скріншотами номерів мобільних телефонів у месенджері «WhatsApp», які належать ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , та є доказами того, що дані номери мобільних телефонів належать саме їм; показаннями свідка ОСОБА_14 .
В оскаржуваних рішеннях не наведено мотивованої оцінки чому суди не врахували її доводи щодо поважності причин її відсутності 26 березня 2021 року у адмінбудівлі відповідача, протиправності дій відповідача по звільненню під час її тимчасової непрацездатності, без належного встановлення факту та обставин прогулу, письмових пояснень, визначення поважності причин прогулу, вини працівника, ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяної шкоди, попередньої роботи позивача, факт не проведення відповідачем повного розрахунку при звільненні. Також не зазначено чому не враховано скріншоти повідомлень у месенджері «WhatsApp», факт направлення звіту 26 березня 2021 року, листок непрацездатності, лист медичної клініки «Столиця», а також пояснення свідка ОСОБА_14 .
Нею понесені витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції. Однак, враховуючи, що акти здачі-прийому наданої правничої допомоги будуть підписані після надання повного обсягу правничої допомоги у Верховному Суді, відповідні акти-будуть представлені суду у строки, визначені процесуальним законодавством. Загальна орієнтовна сума витрат на правову допомогу складе 49 500,00 грн. 
          07 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний Суд» ДУ «Юкрейнінвест» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просило у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржені судові рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що не заперечується позивачем, що 26 березня 2021 року (в день відсутності позивача на роботі) до неї телефонувала працівник бухгалтерії ОСОБА_15 , однак вона не зазначила поважності причин своєї відсутності на роботі в цей день. При цьому, з наданого позивачем скріншоту журналу дзвінків мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить позивачу, видно, що до неї телефонували від абонента +380 642 75 01 о 12:49 год та 13:05 год в месенджері «WhatsApp», а також об 15:05 год в мережі оператора «Мій Київстар», розмова тривала 165 секунд. Отже, під час цієї телефонної розмови позивач мала можливість повідомити про причини своєї відсутності на роботі, однак цього не зробила.
Організація роботи ДУ «Юкрейнінвест» на час виникнення спірних правовідносин врегульовувалась наказом відповідача від 24 лютого 2021 року № 4 «Про деякі питання роботи ДУ «Юкрейнінвест»» на період карантину», згідно з яким на період дії карантину - до 30 квітня 2021 року запроваджено режим дистанційної роботи та роботи в режимі реального часу через інтернет; у зв`язку із запровадженням дистанційної роботи забезпечувати погодження дистанційної роботи з безпосереднім керівником не пізніше ніж за один робочий день до початку дистанційної роботи шляхом надсилання відповідного електронного листа безпосередньому керівнику (в копії менеджеру з персоналу) з використанням робочої електронної пошти. Водночас, 26 березня 2021 року позивач повинна була працювати на робочому місці в офісі. Зазначені обставини не оспорюються позивачем. Позивач посилається на те, що вона працювала дистанційно, оскільки отримала відповідь по телефону від безпосереднього керівника ОСОБА_16 та колег ( ОСОБА_5 та ОСОБА_17 ), на підтвердження чого позивач посилається на копії скріншотів з її телефону з смс-листуванням. Однак, як вбачається із копій скріншотів з телефону позивача з смс-листуванням вони не містять в собі жодної інформації, яка могла б свідчити про погодження дистанційної роботи позивачу від безпосереднього керівника ОСОБА_4 26 березня 2021 року. Більше того, порядок погодження дистанційної роботи шляхом направлення повідомлень у застосунку «WhatsApp» жодним внутрішнім нормативно-правовим актом чи розпорядчим документом відповідача не передбачений.
Лише сам факт надання суду листка непрацездатності, який відкритий закладом охорони здоров`я у день звільнення працівника, не є безумовною підставою для поновлення працівника на роботі. Приблизно о 14:30 год провідний фахівець Управління з правових питань та регуляторної  політики ОСОБА_18 попросила начальника Управління залучення та супроводження ОСОБА_12 , начальника Управління з правових питань та регуляторної політики ОСОБА_21, начальника Адміністративної служби ОСОБА_19 та ОСОБА_20 бути присутніми під час дзвінку до позивача для з`ясування обставин неявки на робоче місце; ОСОБА_18 попросила позивача надати письмові пояснення з приводу причин прогулу, на що позивач повідомила, що відмовляється їх надавати. Також матеріали справи не містять доказів, що позивачем було направлено оригінал листка непрацездатності від 26 березня 2021 року на адресу відповідача рекомендованим листом (з описом вкладення). Таким чином, на момент винесення спірного наказу відповідач не мав належних та допустимих доказів про тимчасову непрацездатність позивача. Крім того, позивач звернулась до медичної установи о 13:36 год 26 березня 2021 року, а о 14:24 год лікарем-спеціалістом здійснено медичне обстеження позивача за місцем її проживання. 
В матеріалах справи наявна копія розрахункового листка позивача за березень 2021 року, з якого вбачається, що позивачу на момент звільнення виплачені всі належні їй суми. Також відповідно до табелю обліку робочого часу працівників відповідача за березень 2021 року, у зв`язку з відсутністю у відповідача оригіналу листка непрацездатності від 09 березня 2021 року період часу з 09 березня 2021 року до 23 березня 2021 року, щодо позивача обліковано як робочі дні, у зв`язку з чим позивачу на момент звільнення було сплачено всі суми, що належали їй, зокрема, за березень сплачено 58 519,57 грн.
Щодо заявлених позивачем судових витрат, відповідач вважає, що розмір судових витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, а тому в разі задоволення/часткового задоволення касаційної скарги позивача розмір судових витрат повинен бути розподілений між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підставу, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 06 червня 2024 року у справі № 367/569/23, від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, від 10 лютого 2021 року у справі № 758/2641/17, від 09 листопада 2021 року у справі №  235/5659/20, від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17, від 12 листопада 2020 року у справі № 369/9301/18, від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17, від 20 жовтня 2020 року у справі № 676/2489/19, від 15 липня 2022 року у справі №  914/1003/21, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/5408/21, від 27 листопада 2018 року у справі № 914/2505/17, від 13 жовтня 2021 року у справі № 923/1379/20, від 13 липня 2020 року у справі № 753/10840/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 442/3516/20, від 17 квітня 2020 року у справі № 905/2319/17, від 25 березня 2020 року у справі № 570/1369/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 1540/3778/18, від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 23 вересня 2021 року у справі № 910/17662/19, від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21, від 11 грудня 2019 року у справі № 758/14834/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 263/14209/17, від 19 серпня 2020 року у справі №761/36549/18-ц, від 21 квітня 2021 року у справі № 306/930/19, від 19 травня 2021 року у справі № 754/3434/19, від 01 листопада 2022 року у справі №953/4949/20, від 26 липня 2023 року у справі № 552/16890/20, від 04 вересня 2019 року у справі № 404/3447/17, від 07 квітня 2020  року у справі № 591/1079/19, від 09 вересня 2020 року у справі №  212/5797/15-ц).
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що згідно з наказом ДУ «Юкрейнінвест» від 24 лютого 2021 року № 4 «Про деякі питання роботи ДУ «Юкрейнінвест» на період карантину» на період дії карантину - до 30 квітня 2021 року запроваджено режим дистанційної роботи та роботи в режимі реального часу через Інтернет; у зв`язку із запровадженням дистанційної роботи забезпечувати погодження дистанційної роботи з безпосереднім керівником не пізніше ніж за один робочий день до початку дистанційної роботи шляхом надсилання відповідного електронного листа безпосередньому керівнику (в копії менеджеру з персоналу) з використанням робочої електронної пошти.
Згідно з роздруківкою з електронної пошти, ОСОБА_1 направила лист з електронної адреси iryna.gorbach@ukraineinvest.gov.ua ОСОБА_12 щодо погодження графіку дистанційної роботи, згідно з яким 26 березня 2021 року позивач повинна була працювати на робочому місці в офісі за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 12/2.  
В пункті 2 Розділу V «Робочий час і його використання. Час відпочинку» Правил внутрішнього трудового розпорядку ДУ «Юкрейнінвест», які затверджені загальними зборами трудового колективу протокол № 1 від 01 серпня 2018 року, передбачено, що працівник зобов`язаний повідомляти безпосереднього керівника про причини своєї відсутності на роботі. 
Відповідно до акта про відсутність на роботі від 26 березня 2021 року, складеного працівниками ДУ «Юкрейнінвест»: начальником Управління залучення та супроводження ОСОБА_12 , начальником Управління з правових питань та регуляторної політики Шакотьком Є.Г., провідним фахівцем Управління з правових питань та регуляторної політики Пятаєвою О. О., фахівцем Управління з правових питань та регуляторної політики Христенком С. В., головний фахівець Управління залучення та супроводження ОСОБА_1 була відсутня на роботі 26 березня 2021 року з 09:00 год до 13:00 год. Про причини відсутності головний фахівець Управління залучення та супроводження ОСОБА_1 попередньо не повідомляла.
Відповідно до акта про відмову надання пояснень щодо відсутності на роботі від 26 березня 2021 року, складеного працівниками ДУ «Юкрейнінвест», головний фахівець Управління залучення та супроводження ОСОБА_1 відмовилась надати письмові пояснення щодо своєї відсутності на роботі 26 березня 2021 року з 9:00 год до 13:00 год, 26 березня 2021 року близько 14:50 год ОСОБА_18 було здійснено дзвінок з мобільного телефону ДУ «Юкрейнінвест» НОМЕР_2 на мобільний телефон ОСОБА_1 НОМЕР_3 в присутності: ОСОБА_12 , ОСОБА_21 ,. ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та повідомлено ОСОБА_1 про потребу надати письмові пояснення щодо її відсутності на роботі 26 березня 2021 року з 9:00 год до 13:00 год. У відповідь на це, ОСОБА_1 надавати такі письмові пояснення відмовилась.
Згідно із службовою запискою начальника управління залучення та супроводження ОСОБА_4 від 26 березня 2021 року за № 08-03/39 головний фахівець Управління залучення та супроводження ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 26 березня 2021 року без поважних причин. Про причини відсутності ОСОБА_1 попередньо не повідомляла та погодження щодо віддаленої роботи на 26 березня 2021 року у порядку, визначеному наказом виконавчого директора ДУ «Юкрейнінвест» від 24 лютого 2021 року № 4, не отримувала. У зв`язку з зазначеним ОСОБА_2 просить звільнити ОСОБА_1 за прогул відповідно до трудового законодавства.
Наказом ДУ «Юкрейнінвест» від 26 березня 2021 року № 21-к звільнено ОСОБА_1 , головного фахівця Управління залучення та супроводження, з роботи за прогул без поважних причин відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України. Підстава: службова записка начальника управління залучення та супроводження ОСОБА_4 від 26 березня 2021 року, акт про відсутність на роботі ОСОБА_22 від 26 березня 2021 року, акт про відмову надання пояснень щодо відсутності на роботі ОСОБА_22 від 26 березня 2021 року.
Згідно з актом про повідомлення про звільнення від 26 березня 2021 року, складеного працівниками ДУ «Юкрейнінвест, 26 березня 2021 року у зв`язку зі звільненням з роботи за прогул без поважних причин (пункт 4 статті 40 КЗпП України) головного фахівця Управління залучення та супроводження ОСОБА_1 у зв`язку з її відсутністю на роботі протягом робочого дня 26 березня 2021 року та її відмовою надати пояснення про відсутність на роботі, з робочої електронної пошти ДУ «Юкрейнінест» ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено на особисту електронну пошту ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ОСОБА_1 повідомлення (разом із сканованим наказом ДУ «Юкрейнінвест» від 26 березня 2021 року № 21-к «Про звільнення ОСОБА_11 ») про необхідність з`явитись до офісу ДУ «Юкрейнінвест» для підпису про ознайомлення з наказом ДУ «Юкрейнінвест» від 26.03.2021 року від 21-к «Про звільнення ОСОБА_11 », і для отримання трудової книжки та здачі офісної техніки, наданої ОСОБА_1 для виконання посадових обов`язків. Також у присутності працівників ДУ «Юкрейнінвест» з телефону НОМЕР_4 здійснено телефонний дзвінок на особистий телефон ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 з метою повідомлення останньої про необхідність з`явитись до офісу ДУ «Юкрейнінвест», проте на телефонний дзвінок ОСОБА_1 не відповіла. О 18:56 год ОСОБА_1 перетелефонувала і до її відома доведено зазначену інформацію, яка була направлена на її електронну пошту щодо її звільнення, разом з цим ОСОБА_1 так і не надала пояснень про свою відсутність протягом робочого дня 26 березня 2021 року.
30 березня 2021 року позивач отримала копію наказу № 21-к про звільнення та трудову книжку. Ознайомившись з наказом про звільнення, позивач на наказі письмово зазначила: «З наказом не згідна, оскільки відсутні законодавчі підстави для його прийняття. На роботі 26 березня 2021 року була відсутня, у зв`язку із наявністю поважних причин. Пояснення стосовно поважності причин відсутності на роботі роботодавець від мене не витребовував, зі мною стосовно них ніхто не зв`язувався».
Відповідно до листа ТОВ «Медична клініка «Столиця» від 03 серпня 2022 року № 03/08/22, отриманого на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року, 26 березня 2021 року о 13:36 год ТОВ «Медична клініка «Столиця» отримано звернення ОСОБА_1 із скаргою на погане самопочуття, а саме: головний біль, підвищена температура, біль у м`язах та суглобах; о 14:24 год лікарем-спеціалістом ТОВ «Медична клініка «Столиця» було здійснено медичне обстеження ОСОБА_1 за місцем її проживання та прийнято рішення про необхідність її лікування в амбулаторних умовах; 29 березня 2021 року видано ОСОБА_1 листок непрацездатності від 26 березня 2021 року серії АДЛ № 493683.
Згідно з листом непрацездатності від 26 березня 2021 року серії АЛД № 493683 позивачу було призначено амбулаторне лікування з 26 березня 2021 року по 29 березня 2021 року включно.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який працював заступником директора відповідача, на питання представника позивача: «Чи відомо Вам чи був прогул?» пояснив: «Не був. Був ковід, ОСОБА_23 було дозволено працювати дистанційно. Але директором було дано вказівку зафіксувати відсутність ОСОБА_23 на робочому місці». На питання представника позивача: «Ті особи, які були на прохідній, могли отримати лікарняний від ОСОБА_1» ОСОБА_14 відповів: «Так, вони відмовилися».
Згідно з розрахунковим листком за березень 2021 року, довідки № 29 від 05 лютого 2024 року та № 26 від 02 серпня 2024 року та виписки по картці/рахунку, відкритому ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк», від 30 липня 2024 року: 05 березня 2021 року ОСОБА_1 здійснено виплату премії за лютий 2021 року в сумі 10 439,00 грн; 15 березня 2021 року - перераховано на картку зарплату за першу половину березня 2021 року в сумі 16 649,00 грн; 26 березня 2021 року ОСОБА_1 здійснено виплату в сумі 20 020, 26 грн.
Позиція Верховного Суду
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституція України).
Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (стаття 139 КЗпП України).
У статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. 
До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (стаття 149 КЗпП України).
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (див. постанову Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20, на яку посилається заявник, зазначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.
Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 161/14225/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2023 року у справі № 760/22937/20).
Отже, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника, покладених на нього трудових обов`язків. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Прогул є дисциплінарним проступком підвищеного ступеня тяжкості, тому у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України за його вчинення передбачене право власника або уповноваженого ним органу застосувати до працівника найбільш суворе дисциплінарне стягнення у виді звільнення.
Разом з тим, для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 369/9301/18, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що «обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника».
Разом з тим невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами (див., зокрема постанову Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15, постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 та від 13 грудня 2023 року у справі № 621/2124/22).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (частини перша - третя статті 100 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зроблено висновок, що «процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати. Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах».
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).
У справі, що переглядається:
в обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що, отримавши відповідь від безпосереднього керівника ОСОБА_4 та колег ( ОСОБА_5 , ОСОБА_24 ) в день її звільнення, вона залишилася вдома та почала працювати дистанційно,на підтвердження чого позивач посилається на копії скріншотів з її телефону з смс-листуванням. Після обіду стала почувати себе погано та одразу викликала лікаря, який прийняв рішення про необхідність її лікування амбулаторно з 26 березня 2021 року по 29 березня 2021 року включно, про що свідчить відповідний листок непрацездатності;
суди встановили: згідно зі службовою запискою начальника управління залучення та супроводження ОСОБА_4 від 26 березня 2021 року за № 08-03/39 головний фахівець Управління залучення та супроводження ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 26 березня 2021 року без поважних причин, про причини відсутності ОСОБА_1 попередньо не повідомляла та погодження щодо віддаленої роботи не отримувала; відповідно до акта про відсутність на роботі від 26 березня 2021 року ОСОБА_25 була відсутня на роботі 26 березня 2021 року з 09:00 год до 13:00 год, про причини відсутності попередньо не повідомляла; відповідно до акта про відмову від надання пояснень щодо відсутності на роботі від 26 березня 2021 року, складеного працівниками ДУ «Юкрейнінвест», ОСОБА_1 відмовилась надати письмові пояснення щодо своєї відсутності на роботі 26 березня 2021 року з 9:00 год до 13:00 год. Цього ж дня близько 14:50 год ОСОБА_18 було здійснено дзвінок з мобільного телефону ДУ «Юкрейнінвест» (067) 642 75 01 на мобільний телефон ОСОБА_1 НОМЕР_3 в присутності: ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та повідомлено ОСОБА_1 про потребу надати письмові пояснення щодо її відсутності на роботі 26 березня 2021 року з 9:00 год до 13:00 год. У відповідь на це ОСОБА_1 надавати такі письмові пояснення відмовилась; згідно з листом ТОВ «Медична клініка «Столиця» від 03 серпня 2022 року № 03/08/22 ОСОБА_1 із скаргою на погане самопочуття звернулась 26 березня 2021 року о 13:36 год, а о 14:24 год лікарем-спеціалістом здійснено медичне обстеження ОСОБА_1 за місцем її проживання; згідно з листком непрацездатності від 26 березня 2021 року серії АЛД № 493683 позивачу було призначено амбулаторне лікування з 26 березня 2021 року по 29 березня 2021 року включно;
            за наведених обставин суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 9:00 год до 13:00 год 26 березня 2021 року без поважної причини, надані нею знімки екрана суд не вважав допустимими та належними доказами, а факт звернення за медичною допомогою та відкриття закладом охорони здоров`я у день звільнення працівника листка непрацездатності не є безумовною підставою для поновлення працівника на роботі, оскільки із скаргою на погане самопочуття позивач звернулась о 13:36 год, а о 14:24 год лікарем-спеціалістом здійснено медичне обстеження ОСОБА_1 за місцем її проживання, оригінал листка непрацездатності не був наданий роботодавцю;
в апеляційній скарзі позивач посилалась, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги надані позивачем докази, зокрема, знімки екранаповідомлень позивача з месенджера WhatsApp, мобільного телефона з отриманими та пропущеними викликами за 26 березня 2021 року, направлення в цей день звіту за 1 квартал 2021 року, обставини дистанційної роботи в цей день її колег ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , та доказів того, що відповідні номери мобільних телефонів належать саме їм, підтверджену обставину її непрацездатності з 26 березня 2021 року, показання свідка ОСОБА_14 , що позивач була відсутня в офісі з відома керівництва та працювала вдома дистанційно, а документи відповідача, які засвідчують факт її відсутності на роботі, 26 березня 2021 року не складалися;
апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, врахував, що позивач не повідомила відповідача про причини своєї відсутності на робочому місці,та непослідовні пояснення її представника щодо причин відсутності на роботі з 09:00 год 26 березня 2021 року як щодо дистанційної роботи, так і щодо поганого самопочуття. Разом з тим, суд апеляційної інстанції: не зазначив про невизнання відповідачем обставин, на які вказувала позивач з посиланням на повідомлення, відправлені електронною поштою, через застосунки-месенджери та мобільний зв`язок, не врахував, що електронні докази розглядаються та оцінюються судом на загальних підставах у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами, подання паперової копії електронного доказу саме по собі не робить такий доказ недопустимим; не надав належної оцінки вказаним доводам апеляційної скарги позивача, зокрема щодо виконання нею роботи в першій половині дня в дистанційному режимі, з урахуванням чого не зробив висновок, чи буде вважатися прогулом порушення режиму роботи, встановленого наказом відповідача від 24 лютого 2021 року № 4 «Про деякі питання роботи ДУ «Юкрейнінвест» на період карантину»; не мотивував висновок, чому видача працівнику лікарняного листка в день відсутності на робочому місці не є поважною причиною такої відсутності; не перевірив, чи були у відповідача підстави для звільнення ОСОБА_1 в той же день за прогул за фактом відсутності її на роботі з 09:00 год до 13:00 год, зокрема, чи з`ясував роботодавець відсутність поважних причин, чим не є саме лише неповідомлення працівника про причини своєї відсутності на робочому місці.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
За таких обставин передчасним є висновок апеляційного суду про залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду, то суд касаційної інстанції інші підстави відкриття касаційного провадження та доводи касаційної скарги не аналізує.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду - скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Порядок розподілу судових витратвирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18)).
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року скасувати.
Передати справу № 757/23167/21-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко