ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/38627/21                                               Суддя (судді) першої інстанції: Новікова Інна Вячеславівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року                                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя                    Парінов А.Б. 
судді:                                         Беспалов О.О.
                                                  Ключкович В.Ю.
при секретарі судового засідання: Андрейченко К.Е.,
за участю учасників судового процесу:
від позивача (апелянта): Павликівський В.І.,
від відповідача: не з`явився ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.  Київ) та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.  Київ) про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2021 ВП НОМЕР_2.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку (далі - апелянт) подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд невірно встановив обставини справи, прийшов до помилкових висновків та невірно застосував норми права, що потягло за собою ухвалення неправомірного рішення. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 16.09.2025 о 12:05, продовживши строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін.
Від відповідача через систему «Електронний суд» було сформовано та направлено до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника та залишити рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року без змін. Крім того, в прохальній частині відзиву, останній просить розглянути справу без участі представника Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ).
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні, просив скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що не заважає розгляду справи за наявною явкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва №826/2249/17 від 10.07.2020 про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» надати зміни або доповнення до переліку рахунків, за якими ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу №980-005-000002483 від 17.05.2016 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; боржник - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (м.Київ, вул.Прорізна, 8, код ЄДРПОУ 38619024); стягувач - ОСОБА_1 .
11.11.2020 державним виконавцем Шевченківського ВДВС прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП НОМЕР_1, відповідно до якого стягнуто з боржника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчий збір в розмірі 18892,00 грн. 
01.03.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, відповідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконання рішення у повному обсязі.
Також, в постанові про закінчення виконавчого провадження від 01.03.2021 ВП НОМЕР_1 зазначено про те, що збір та витрати винесено в окреме виконавче провадження.
03.03.2021 державним виконавцем Шевченківського ВДВС прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання постанови Шевченківського ВДВС від 11.11.202 НОМЕР_1 щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 18892 грн.; боржник - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», стягувач - Шевченківський ВДВС. 
Не погодившись з вищезазначеною постановою від 03.03.2021 позивач звернувся до суду з цим позовом.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець під час прийняття спірної постанови діяв обґрунтовано та з урахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (набув чинності 05 жовтня 2016 року, далі - Закон № 1404-VІІІ).
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Нормами статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема,       постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.
Згідно з пунктом 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За визначенням частини 1 статті 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до частини 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною 3 статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Згідно ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VІІІ, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України" та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. 
Колегія суддів зазначає, 01.03.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, відповідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконання рішення у повному обсязі, при цьому встановлено що рішення виконано в повному обсязі та витрати винесено в окреме виконавче провадження.
В контексті зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на те, що постанова державного виконавця Шевченківського ВДВС від 11.11.2020 ВП НОМЕР_1 про стягнення виконавчого збору не була оскаржена та скасована, а відповідач у добровільному порядку на дату закінчення ВП НОМЕР_1 виконавчий збір не сплатив -  державним виконавцем правомірно розпочато процедуру примусового стягнення виконавчого збору та відкрито нове виконавче провадження.
Згідно з ч. 2   ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед   законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, з  дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод       та       інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Доводи позивача в частині застосування приписів п.4, 11 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII, суд відхиляє, оскільки за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №826/2249/17, відносно якого і було відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1, боржником виступала Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський». В той час як відповідно до ч.4 , 11 ст.4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа на підставі приписів пункту 4 та 11 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII.
Згідно з ч. 2   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4   ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відтак, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п.1. ч. 1 ст. 315 за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328-331 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку - залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Суддя-доповідач                                                                      А. Б. Парінов

Судді                                                                                          О. О. Беспалов

                                                                                                    В.Ю. Ключкович

(Повний текст судового рішення виготовлено 16 вересня 2025 року)