РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 572/5044/24               
Провадження № 22-ц/4815/936/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.
секретар судового засідання – Маринич В. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Сарненська міська рада Рівненської області

розглянув у відкритому судовому в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мельник Олени Петрівни на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Ведяніної Т. О. в м. Сарни Рівненської області о 09 годині 15 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сарненської міської ради Рівненської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його двоюрідна тітка – ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на її майно, зокрема, на земельну ділянку загальною площею 2,92 га, що належала їй на підставі сертифікату на земельну частку (пай) РВ №0207097. За життя двоюрідна тітка склала заповіт, посвідчений секретарем Ремчицької сільської ради 07 червня 2002 року, відповідно до якого заповіла сертифікат на земельну частку (пай)  ОСОБА_1 04 квітня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса щодо оформлення спадщини на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 постановою приватного нотаріуса Войцехович О. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав пропуску строку прийняття спадщини. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В подальшому після звернення до нотаріуса 17 жовтня 2024 року  позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки державний акт на землю був виданий після смерті спадкодавця.  Іншим шляхом аніж судовим визнати за ним право власності на земельні ділянки позивач не може, а тому просив суд визнати за ним право власності на земельні ділянки загальною площею 1,86 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Ремчицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №057518 від 10.06.2005 року, у порядку спадкування за заповітом після смерті  ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2025 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положенням ст..125 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка передбачає виникнення права власності на земельну ділянку після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, та обґрунтоване тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №057518 був виданий спадкодавиці ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто після її смерті, а тому вона не могла розпорядитися ними у заповіті, що був складений нею в часі раніше.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 – адвокат Мельник Олена Петрівна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що за життя ОСОБА_2 була власником земельної ділянки, (територія Сарненської міської ради (Ремчицька сільська рада), на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0207098, який виданий головою Сарненської райдержадміністрації 05.01.1999 р., та в подальшому, взамін якого було виданий державний акт на право власності на землю серії АЯ № 057518, головою Сарненської райдержадміністрації 10.06.2005 р., а тому і немає різниці між земельним паєм (згідно сертифікату на право власності на земельну ділянку – серія РВ № 020709 )та власне земельною ділянкою, на яку згодом орган місцевого самоврядування видав державний акт (№ ЯА № 057518), оскільки спірна земельна ділянка є одним і тим самим спадковим майном, яке ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 (земельна ділянка на території Сарненської міської ради (Ремчицька сільська рада), що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру від 05.11.2024 р.. Наголошує, що видача державного акту органом місцевого самоврядування вже після смерті
спадкодавця не спростовує факту наявності у нього права власності на ці земельні ділянки і не може бути підставою позбавлення права спадкоємця на спадкове майно, через помилкову/недбалу видачу державного акту на земельну ділянку взамін сертифікату, після смерті особи, яка мала на це право. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Ремчицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області 18 грудня 2002 року.

За життя ОСОБА_2 набула право на земельну частку (пай) загальною площею 2,92 га у землі, без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП «Колос» с.Ремчиці. 

На підставі розпорядження голови Сарненської районної державної адміністрації від 30 грудня 1998 №439 на ім`я ОСОБА_2 видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) від 05 січня 1999 року серії РВ №0207097.

На підставі розпорядження голови Сарненської районної державної адміністрації від 25.01.2005 року № 28 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №057518 від 10 червня 2005 року площею 1,86 га для ведення особистого селянського господарства на території Ремчицької сільської ради, яка згідно плану меж земельної ділянки складається з двох земельних ділянок.

Рішенням Сарненського районного суду від 12 серпня 2024 року позивачу ОСОБА_1 встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Войцехович О.О. від 17 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, які розташовані на території Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області (Ремчицька сільська рада Сарненського району Рівненської області).
Підставою відмови нотаріус зазначив ту, що Державний акт був виданий після смерті ОСОБА_2 , а тому остання за життя не могла набути права власності на вказані земельні ділянки і виданий державний акт є недійсним.

Такий висновок покладений судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення, однак із ним не погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, згідно з пунктами 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Спірні правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, а тому при їх вирішенні судом підлягають до застосування норми ЦК Української РСР.

Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 

Згідно ст. 548 ЦК Української РСР, придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (п.2 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР).

Як вбачається із матеріалів справи, спадкоємцем зазначеного у заповіті ОСОБА_2 майна є її двоюрідний племінник ОСОБА_1 .

Разом з тим, як встановлено судом, спадкодавиці ОСОБА_2 за життя належало право на дві земельні частки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,86 га, які розташовані на території Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області (Ремчицька сільська рада Сарненського району Рівненської області).

Її право на земельну частку (пай) підтверджене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) від 05 січня 1999 року серії РВ №0207097.

Докази того, що взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) державні акти на право власності на землю за життя ОСОБА_2 не видавалися, кадастрові номери цим ділянкам не присвоювалися, що, у свою чергу, свідчить про те, що вищезазначений сертифікат серії від 05 січня 1999 року серії РВ №0207097 є належним доказом права власності спадкодавиці на земельний пай, а відтак, є складовою спадкової маси.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Закону України  «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

З роз`яснень, які містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель,  переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною 
конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення 
шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом
свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає (ст. 561 ЦК УРСР).

Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено обов`язку отримувати свідоцтво про право на спадщину у визначений період чи строк.

З огляду на це, апеляційний суд доходить висновку, що порушення прав позивача відбулося з моменту отримання ним відмови у вчиненні нотаріальних дій, зокрема, винесення постанови приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Войцехович О.О. від 17 жовтня 2024 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Задовольняючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що відповідач у справі – Сарненська міська рада Рівненської області – не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом – на право на земельну частку (пай), доведеність їх належними, достатніми і достовірними доказами та необхідність їх задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн відповідно до платіжної інструкції від 06.11.2024 року, а за подання апеляційної скарги – 1453,44 грн відповідно до платіжної інструкції від 18.05.2025 року, що разом складає 2 664 грн. 64 коп, які підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мельник Олени Петрівни задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Сарненської міської ради Рівненської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом – задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки загальною площею 1,86 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Сарненської міської ради Рівненської області (територія Ремчицької сільської ради
Сарненського району Рівненської області), Державний акт на право власності за земельну ділянку серії АЯ № 057518 від 10.06.2005 року, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Сарненської міської ради Рівненської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору 2 664 (дві тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні 64 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.
Судді:                                                        Хилевич С. В.
                                               Шимків С. С.