ПОСТАНОВА 
іменем України

23 жовтня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/2218/23
провадження № 22-ц/4809/1180/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач),  Єгорової С.М., Карпенка О.Л., 
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
заявник -   ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи - Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, Кропивницька міська рада, ОСОБА_2 , 
       
 розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гура Костянтин Вікторович, на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 квітня 2025 року у складі судді Варакіної Н.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю більше п`яти років.
В обґрунтування заяви посилалася на те, що з 1989 року вона проживає у м. Кропивницькому. У 2004 році позивач познайомилася з ОСОБА_3 , а пізніше з її чоловіком - ОСОБА_4 . Спочатку з ними періодично спілкувалася, а потім почали дружити. Через певний час ОСОБА_5 почав хворіти, а потім почала хворіти і ОСОБА_6 . У 2015 році вона почала допомагати їм по господарству (купувала продукти, прибирала у квартирі, доглядала домашніх тварин та інше). З 01 січня 2016 року переїхала до них та проживала до ІНФОРМАЦІЯ_1 (по день смерті ОСОБА_3 ). За період спільного проживання вона готувала їжу, купувала продукти, речі, ліки, прибирала у квартирі, доглядала домашніх тварин (котів). Коли ОСОБА_4 та ОСОБА_3 хворіли вона супроводжувала їх до лікаря, також возила на різноманітні медичні обстеження. Коли хворіли домашні тварини теж возила їх до ветеринарного лікаря. З початку 2016 року вона систематично, за власні кошти, оплачувала комунальні послуги по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується оригіналами квитанцій. Вказувала, що за період сумісного проживання (з 01 січня 2016 року до смерті ОСОБА_3 ) жодні громадяни, які б були родичами, не з`являлися. ОСОБА_3 неодноразово говорила, що вона одинока та рідних не має. Після її смерті вона займалась похованням і, оскільки інших спадкоємців не було, вважала, що має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позаяк доглядала свою подругу та проживала з нею однією сім`єю понад шість років. За вказаний період спільного проживання вони були пов`язані немайновими та майновими правами, спільними обов`язками та спільним побутом, вели спільне господарство, спільно харчувались та мали спільний бюджет. Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , організувала та провела її поховання. 16 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , однак постановою від 01 березня 2023 року державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки для оформлення спадщини не надано рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. 
Посилаючись на зазначені обставини просила суд встановити факт проживання однією сім`єю більше п`яти років зі спадкодавцем - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 квітня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гура Костянтин Вікторович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви.
Кропивницька міська рада направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 квітня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гура Костянтин Вікторович, без задоволення. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права. 
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Гура К.В. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Представник Кропивницької міської ради Сніцар О.П. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності ОСОБА_2 на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_1 з 15 січня 2003 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.14-15).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.16), ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.16), які проживали у АДРЕСА_1 .
Як свідчить свідоцтво про поховання від 22 лютого 2022 року та договір-замовлення №10 організацією та проведенням поховання ОСОБА_3 займалася ОСОБА_1 (т.1 а.с.18-19).
Як убачається з копії спадкової справи №385/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 16 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Постановою державного нотаріуса від 01 березня 2023 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки для оформлення спадщини не надано рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, із заявою про видачу свідоцтва 08 березня 2023 року звернуся також ОСОБА_2 , якому постановою державного нотаріуса від 08 березня 2023 року також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1 а.с.114-138).
Звернувшись до суду у березні 2023 року із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю більше п`яти років ОСОБА_1 посилалась на те, що у 2004 році познайомилася з ОСОБА_3 , а пізніше і з її чоловіком - ОСОБА_4 , у 2015 році почала допомагати їм по господарству (купувала продукти, прибирала у квартирі, доглядала домашніх тварин тощо), а з 01 січня 2016 року переїхала до них та проживала однією родиною до 19 лютого 2022 року.
У судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 22 серпня 2024 року були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які надали показання щодо обставин проживання однією сім`єю заявниці та померлої (т.1 а.с.195-199).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не надала до суду належних та достатніх доказів на підтвердження зазначених у заяві обставин, а тому позовні вимоги є недоведеними.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Згідно зі ст.ст.1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилася внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.
Відповідно до  ст.1264 ЦК України у четверту чергу  право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати  правила частини другої статті 3 СК України, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю  до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2025 року у справі № 521/729/20, від 25 червня 2024 року у справі № 125/1873/22 , від 07 травня 2025 року у справі № 283/2703/23.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У постанові від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц (провадження №61-43735св18) Верховним Судом зроблено висновок про те, що обставини щодо надання допомоги та піклування позивачем про спадкодавця не підтверджують факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї.
Отже, ставлення заявника до спадкодавця ОСОБА_3 , придбання їм продуктів харчування, допомога по господарству та догляд, а згодом і поховання, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що відповідно до статті 1264 ЦК України дає право на спадщину.
Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від  11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі  №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19, для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення особами спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, (депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Показання свідків, на які посилається заявниця, є загальними та не підтверджують саме факту спільного проживання, спільного побуту і взаємних обов`язків між заявницею та спадкодавцем.
Враховуючи викладене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі  статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382-384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гура Костянтин Вікторович, залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02 квітня 2025 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя                 О.І. Чельник

Судді                 C.М. Єгорова

                О.Л. Карпенко