П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/7793/24	

Головуючий І інстанції: Мороз А.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал   Транс - 2023» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту судового рішення - 03.12.2024р.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал   Транс - 2023» до Державної служби України з безпеки на транспорті та Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
19.08.2024р. ТОВ «Глобал Транс - 2023» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Укртрансбезпеки та Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, в якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову від 01.08.2024р. №ПШ058395 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі - 17000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у постанові відповідач застосував адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн., тоді як абз.14 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», яку також зазначив відповідач у цій постанові, передбачає застосування адміністративно-господарського штрафу за перевищення встановлених законодавством «габаритно-вагових норм» від 5% до 10% включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8500 грн.). Також, позивач зазначив, що як встановлено в ході перевірки, фактична маса транспортного засобу склала 40080 кг, тобто з врахуванням 2% похибки, що дорівнює 800 кг, знаходилася в межах допустимих норм, а відповідно він не був великогабаритним. До того ж, законодавець прямо передбачив можливість власника великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноваженої ним особи усунути перевантаження на одиничну вісь, однак інспектор не надав водію такої можливості і навіть заборонив це зробити. Відтак, підстави для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу відсутні, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (ухвалене в порядку письмового провадження) у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Глобал Транс - 2023» - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Глобал Транс - 2023» 06.01.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.12.2024р. та прийняти нове, яким позовні вимоги ТОВ «Глобал Транс - 2023» - задовольнити.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху
27.01.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Глобал Транс - 2023» та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
03.02.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
07.03.2024р. посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області було проведено ваговий контроль транспортного засобу «MAN», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та було виявлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезені подільного вантажу без відповідного дозволу чи подільного вантажу, чим порушено абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
За наслідками перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР015762.
01.08.2024р. Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області було прийнято постанову №ПШ058395 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі - 17000 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а саме: перевищення ним встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад від 10%, але не більше 20% при перевезені подільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.).
Не погоджуючись із правомірністю винесення зазначеної вище постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог і, відповідно, відсутності достатніх підстав для їх задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст.1 «Положення про Укртрансбезпеку» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №103), Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
За приписами ст.5 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Так, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (ст.6 Закону №2344-III).
Згідно зі ст.48 вказаного Закону, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи           на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або ж інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або ж документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше 5%.
Матеріалами справи підтверджується, що адміністративно-господарські санкції застосовані до позивача постановою від 01.08.2024р. №ПШ058395 у зв`язку з встановленням факту перевищення (від 10% до 20%) транспортним засобом нормативних вагових параметрів при перевезенні вантажу, а саме встановлено осьові перевантаження транспортних засобів.
У відповідності до ст.60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; а також у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або ж подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005р. №2862-IV, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як визначено у п.3 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України.
Пунктом 22.5 ПДР України регламентовано, що рух транспортних засобів та їх составів на автомобільній дорозі державного значення допускається у разі, коли їх параметри не перевищують навантаження на вісь:
на одинарну вісь 11,5 т;
на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр 11,5 т; від 1 до 1,3 метра 16 т; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 т; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 ти 19 т; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 ти 23 ти; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20 т;
на строєні осі, в т.ч. транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше 21 т; понад 1,3 до 1,4 метра 24 т.
У відповідності до п.4 Правил №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, чи документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п.22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Підпунктом 4 п.2 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати              за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879) встановлено, що габаритно-ваговим контролем вважається контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законом параметрам та нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
При цьому, у силу вимог п.п.3,4,6 цього Порядку, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації і проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м.Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Габаритно-ваговий контроль, окрім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
За приписами п.п.15-18 та 20 Порядку №879, контроль за наявністю у водіїв великовагових     та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.
Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль і проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення). За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. При цьому, у разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється. Так, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських.
Відповідно до п.3 «Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування» (затв. наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013р. №1007/1207), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.
Відповідно до п.4 Порядку №1007/1207, посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: 
1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 
2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; 
3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422; 
4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); 
5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до п.п.30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 
6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; 
7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2); 
8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищили нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3); 
9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; 
10) у разі відсутності документів, передбачених у ст.48 Закону №2344-III, застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені ст.60 Закону №2344-III.
Як слідує з наявних в матеріалах даної справи акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в ході проходження габаритно-вагового контролю співробітниками Укртрансбезпеки встановлено, що транспортним засобом перевищено нормативи вагових параметрів, а саме: повна фактична маса 40 080 т (нормативно допустима - 40 т); навантаження на вісь 12,66 т (нормативно допустима - 11,5 т).
Зазначене позивачем не спростовується.
Тобто, за результатами проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу ТОВ «Глобал Транс - 2023» зафіксовано факт перевищення вагових параметрів, а саме навантаження на одиночну вісь транспортного засобу, фактичне навантаження на яку становило - 12,66 т, при нормативно допустимому - 11,5 т (відсоток перевищення склав 9,39 %).
Отже, навантаження на вісь перевищувало встановлені законом нормативні вагові параметри.
Викладене, із урахуванням положень наведених нормативних актів та приписів ст.60 Закону свідчить, що спірна постанова від 01.08.2024р. №ПШ058395 винесена відповідачем правомірно.
Аналогічна за своїм змістом правова позиція була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24.07.2019р. у справі №803/1540/16 та від 31.07.2019р. у справі №802/518/17-а.
У контексті вказаного, судова колегія зауважує, що позивач як автомобільний перевізник несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні певних вантажів, а тому, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, він зобов`язаний враховувати дозволені нормативні навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та, зокрема, можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, з огляду на що повинен використовувати в цих випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами, з урахуванням специфіки вантажу.
Разом із тим, згідно з п.4 абз.2 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів над визначеними у п.22.5 ПДР України на 2%.
Отже, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися.
Проте, оскільки вагові параметри транспортного засобу позивача із урахуванням результатів зважування відповідачем перевищують нормативні більше, ніж на 2%, то такий транспортний засіб позивача вважається великоваговим та мав здійснювати рух автомобільними дорогами на підставі дозволу.
Визначаючись щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що згадана правова норма, яка визначає розміри адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, не містить посилань на будь-яку величину похибки, як помилково вважає позивач, прямо вказує на наслідки перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, та не передбачає інакшого трактування.
Суд апеляційної інстанції визнає помилковими твердження позивача про те, що встановлена законодавством 2% величина похибки повинна враховуватися при обчисленні загальної величини перевищення вагових параметрів над нормативними не лише при обчисленні плати за проїзд автомобільними дорогами, а й при застосуванні адміністративно-господарського штрафу, оскільки такі твердження не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.
З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що перевищення вагових параметрів на 2% в порівнянні з визначеними в п.22.5 ПДР України є саме понаднормативним перевищенням (а           не допустимим відхиленням у перевищенні вагових параметрів, як помилково вважає ТОВ «Глобал Транс - 2023»), проте це перевищення не несе таких наслідків для перевізника як обов`язок оформити відповідний дозвіл та внести плату за проїзд  автомобільними дорогами загального користування.
При цьому, суд зауважує, що у п.30 Порядку №879 наведено формулу, за якою здійснюється розрахунок плати за проїзд великовагового та/або ж великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту. Як вірно зазначає відповідач у своєму відзиві на касаційну скаргу, ця формула не містить необхідності включення у розрахунок жодної похибки. Законодавством не передбачено альтернативного способу обчислення перевищення вагових норм, не зазначено, що 2% величини похибки не береться до розрахунку вагових параметрів, встановлених п.22.5 ПДР України.
Аналогічний висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 28.07.2022р. у справі №380/5173/20.
З урахуванням зазначеного, доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.
Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж  Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок стосовно доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал  Транс - 2023» - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 11.09.2025р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                                       М.П. Коваль  

                                                                                                                              В.О. Скрипченко