ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Лозовський О.А.

03 листопада 2025 року	Львів	Справа № 140/5410/25 пров. № А/857/32507/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                   Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної Державної адміністрації на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року   у справі № 140/5410/25 за адміністративним позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури Мацюк С.Я. який діє  в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України   до   Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
21.05.2025р. позивач, Заступник керівника Луцької окружної прокуратури Мацюк С.Я. який діє в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України звернувся з позовом до Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної Державної адміністрації, у якому просив суд: 
-визнати протиправною бездіяльності Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, як правонаступника зобов`язань, прав та обов`язків департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації, щодо невиконання вимог чинного законодавства України із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – «Торговельно-житловий будинок, кінця ХІХ століття, вулиця Сенаторки Левчанівської, 5» та неподання до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України пропозицій про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; 
-зобов`язати Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, як правонаступника зобов`язань, прав та обов`язків департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації, вчинити дії, спрямовані на забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – «Торговельно-житловий будинок, кінця ХІХ століття, вулиця Сенаторки Левчанівської, 5», та подання пропозицій до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України..
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2025р. позов задоволено. 
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
11.05.2017р. наказом управління культури Волинської обласної державної адміністрації  № 61 «Про доповнення переліку нововиявлених об`єктів культурної спадщини Волинської області» об`єкт нерухомості, а саме: «Торговельно-житловий будинок, кін. ХІХ ст., вул. Сенаторки Левчанівської, 5» занесений до переліку нововиявлених (щойно виявлених) пам`яток архітектури місцевого значення, розташованих на території м. Луцька.  (а.с. 21)
Вказаний наказ прийнятий на підставі протоколу №1 від 28.04.2017р. засідання Консультативної ради з питань охорони культурної спадщини управління культури Волинської облдержадміністрації. ( а.с. 23)
Розпорядженням Волинської обласної військової адміністрації від 15.08.2022р. №362 затверджений перелік об`єктів культурної спадщини Волинської області, до якого повторно включено зазначений будинок. 
На вказаний об`єкт органами охорони культурної спадщини не забезпечено виготовлення паспорту та іншої облікової документації згідно вимог Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, який затверджений наказом Міністерства культури України від 11.03.2013р. №158, у редакції наказу Міністерства культури України від 27.06.2019р. №501.
Поряд із цим, як встановлено із інформації Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України, як місцевого, так і національного значення, відсутня інформація про вказану пам`ятку архітектури. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2024р. №1028 Міністерство культури та інформаційної політики України (далі- МКІП України) перейменовано на Міністерство культури та стратегічних комунікацій України. 
Занесенню щойно виявленого об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України передує певна робота спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини, до яких належить Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації до повноважень якого віднесено виготовлення облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини та скерування пропозиції (подання) вищестоящому органу - Міністерства культури та стратегічних комунікацій України. 
Однак, всупереч вимог чинного законодавства  Управління культури з питань релігій та національностей Волинської державної адміністрації допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не виготовленні упродовж тривалого часу облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – «Торговельно-житловий будинок, кін. ХІХ ст., вул. Сенаторки Левчанівської, 5», а також не ініціювання, на підставі розроблених облікових документів, питання про внесення даного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. 
Вказане підтверджується листами Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної військової (державної) адміністрації від 03.05.2024р. №1030/02.1-24/2-24, Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації від 09.05.2025р. № 803/02.1-24/2-25 та Міністерства культури та інформаційної політики України, а також Міністерства культури та стратегічних комунікацій України від 27.05.2024, 23.07.2024, 23.10.2024, 06.12.2024, 22.01.2025 роки та від 01.04.2025р. 
Отже, об`єкт культурної спадщини – «Торговельно-житловий будинок, кін. ХІХ ст., вул. Сенаторки Левчанівської, 5», з 2017 року (дата занесення об`єкта до переліку щойно виявлених об`єктів) і по даний час не внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, що призводить до порушення правового режиму його використання.
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України видно, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене ст.ст.2, 23 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі – Закон №1697-VІІ) та ст.53 КАС України.
Згідно абз.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
ч.4,ч.5 ст. 53 КАС України, визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Звернення прокурора із цим позовом обумовлене тим, що внаслідок бездіяльності уповноваженого органу - Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації щодо виконання вимог чинного законодавства України із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – «Торговельно-житловий будинок, кінця ХІХ століття, вулиця Сенаторки Левчанівської, 5» та подання пропозицій до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідно до ч.4 ст.54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон №1805-III).
ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», визначено, що  охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Отже, регулювання відносин у сфері охорони культурної спадщини спрямоване на її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.
В ст.3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» видно, що державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України та спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
ч.2 ст.5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема: реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; координація робіт з виявлення, дослідження та документування об`єктів культурної спадщини; подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього щодо пам`яток національного значення; занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.
п.1 Положення про Міністерства культури та стратегічних комунікацій України який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019р. №885, визначено, що Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України; Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
При цьому, на Міністерства культури та стратегічних комунікацій України відповідно до вимог п.4.9 розділу IV Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, який затверджений наказом Міністерства культури України від 11.03.2013р. №158 покладено обов`язок координувати стан складання уповноваженими органами облікової документації та, у разі необхідності, приймати рішення про зобов`язання уповноваженого органу забезпечити складання облікової документації.
Отже, Міністерства культури та стратегічних комунікацій України є органом, який спеціально уповноважений державою на виконання функцій у спірних правовідносинах, зокрема, в частині здійснення контролю за виконанням нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18, зазначено, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що звернення до суду з позовом у цьому випадку здійснено з метою захисту інтересів держави в сфері охорони культурної спадщини. При цьому Міністерства культури та стратегічних комунікацій) після повідомлення прокуратурою про виявлені порушення у сфері охорони культурної спадщини не звертався із позовом до суду із цього питання. 
ч.4, ч.5 ст. 54 Конституції України  передбачено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами. Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері культурної спадщини регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000р. 
Із змісту преамбули Закону України «Про охорону культурної спадщини» видно, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування. 
В ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» видно, що об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність. 
Пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. 
Щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону. Облікова документація - документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень. 
Згідно ст.2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» за видами об`єкти культурної спадщини поділяються на: археологічні; історичні; об`єкти монументального мистецтва; об`єкти архітектури; об`єкти містобудування; об`єкти садово-паркового мистецтва; об`єкти науки і техніки. 
В ст.13 Закону України «Про охорону культурної спадщини»  видно, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. 
ч.1, ч.2 ст.14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання; б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки, вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини (далі - Перелік) та набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини. 
Так, як видно з матеріалів справи,  «Житловий будинок, кін. ХІХ - поч. ХХ ст., вул. Б. Хмельницького, 20» ще у 2017 році набув статусу щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, тобто з дня його внесення до Переліку. 
Крім того, у подальшому, такий статус об`єкта підтверджений під час формування оновленого переліку об`єктів культурної спадщини на підставі розпорядження Волинської обласної військової адміністрації від 15.08.2022р. №362. 
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що як пам`ятку культурної спадщини місцевого значення зазначений будинок до теперішнього часу до Реєстру не внесено. Детально порядок направлення подання про занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру роз`яснений у Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, який затверджений наказом Міністерства культури України від 11.03.2013р. №158, до якого внесені зміни наказом Міністерства культури України від 01.03.2024р. №158, які набрали чинності 12.04.2024р. 
Із змісту п.5.1 Розділу V Порядку у чинній редакції видно, що подання щодо занесення до Реєстру щойно виявлених об`єктів культурної спадщини подаються Ініціатором до Міністерства. 
п.4.7 розділу ІV Порядку зазначено, що ініціатор подає до Міністерства разом із супровідним листом: 
- подання, за формою, наведеною у додатку 6 до цього Порядку; 
- облікову документацію згідно з розділом ІІІ цього Порядку; 
- акт візуального обстеження об`єкта культурної спадщини за формою, наведеною в додатку 7 до цього Порядку; 
- рекомендації Українського інституту національної пам`яті (далі – Інститут) щодо нерухомого об`єкта культурної спадщини; 
- протокол Консультативної ради та належним чином завірену копію рішення про надання нерухомому об`єкту культурної спадщини статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини або копію зареєстрованої уповноваженим органом Картки. 
В п.1.4. даного Порядку, видно, що ініціаторами розгляду питань занесення нерухомого об`єкту культурної спадщини за категорією пам`ятки місцевого значення до Реєстру є уповноважений орган, Українське товариство охорони пам`яток історії та культури, інші громадські організації, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини. 
Разом із цим, уповноваженим орган відповідно до п.1.2. Порядку є обласна державна (військова) адміністрація – у спірних правовідносинах Волинська обласна державна адміністрація. Аналогічні положення щодо визначення уповноваженого органу, як Ініціатора звернення до Міністерства, визначені вимогами п.2 4 розділу І Порядку, у редакції наказу Міністерства культури України від 27.06.2019р. №501. 
Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до органів охорони культурної спадщини належить, зокрема, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. 
ч.1 ст.6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції серед іншого належить подання пропозицій центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього. 
Таким чином, взаємний аналіз положень ч.1 ст.14 та ч.1 ст.6 Закону України «Про охорону культурної спадщини», а також положень Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, який затверджений наказом Міністерства культури України від 11.03.2013р. №158, свідчить про те, що занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України здійснюється виключно за поданням (пропозицією) органу охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій. 
Враховуючи вищенаведене, направлення подання (пропозицій) до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України з метою занесення щойно виявленого об`єкта культурної спадщини «Торговельно-житловий будинок, кін. ХІХ ст., вул. Сенаторки Левчанівської, 5» до Реєстру законом покладається на орган охорони культурної спадщини Волинської обласної державної адміністрації, яким станом на теперішній час є Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації. 
Як видно з листів Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної військової (державної) адміністрації від 03.05.2024р. №1030/02.1-24/2-24, Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації від 09.05.2025р. №803/02.1-24/2-25 та листів Міністерства культури та інформаційної політики України, а також Міністерства культури та стратегічних комунікацій України від 27.05.2024, 23.07.2024, 23.10.2024, 06.12.2024, 22.01.2025, 01.04.2025 роки, відповідне подання (пропозиції) про занесення щойно виявленого об`єкта культурної спадщини «Торговельно-житловий будинок, кін. ХІХ ст., вул. Сенаторки Левчанівської, 5» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України Департаментом а згодом і Управлінням до МКІП (в подальшому до МКСК) не скеровувались. 
Крім того, для занесення щойно виявленого об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України необхідним є складання на нього облікової документації у відповідності до вимог Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, який затверджений наказом Міністерства культури України від 11.03.2013р. №158, з урахуванням останніх змін, внесених наказом Міністерства культури України №158 від 01.03.2024р. 
В п.1.2 розділу І Порядку в редакції від 01.03.2024р. видно, що уповноважений орган - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні (військові) адміністрації.
п.4.8 розділу IV Порядку №158 в редакції від 01.03.2024р. визначено, що уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, внесений до Переліку до набрання чинності цим Порядком, у строк, що не перевищує 3 років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку.
Згідно п.1.2. Порядку №158 в редакції від 01.03.2024р. облікова документація - документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень. 
Вимоги до складання облікової картки на нерухомі об`єкти культурної спадщини наведені у розділі III Порядку №158 в редакції від 01.03.2024р. 
Відповідно до п.3.1 на об`єкт, який виявлено в процесі досліджень і щодо якого подано Картку до органу охорони культурної спадщини, облікова документація у складі облікової картки за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку, до якої додаються коротка історична довідка та фотофіксація. 
Облікова документація складається у двох примірниках. Облікова документація складається державною мовою. Облікова документація у паперовій формі має бути скріплена, пронумерована згідно зі змістом та містити титульний аркуш. Облікову документацію підписує керівник органу охорони культурної спадщини. 
Занесення нерухомих об`єктів культурної спадщини до Реєстру здійснюється у порядку, визначеному розділом V Порядку №158. 
п.5.1 цього розділу передбачено, що подання щодо занесення до Реєстру щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, а також занесення до Реєстру об`єктів культурної спадщини, зазначених у розділі VIII цього Порядку, подаються Ініціатором до МКІП України. 
Міністерства культури та стратегічних комунікацій України здійснює перевірку поданих документів на їх комплектність та відповідність вимогам, визначених цим Порядком. Подання документів, визначених п.4.7 розділу IV цього Порядку, не в повному обсязі або невідповідність облікової документації вимогам, установленим розділом III цього Порядку, є підставою для повернення їх Ініціатору з обґрунтуванням підстав у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня їх надходження (п. 5.2). 
З наведеного видно, що занесенню щойно виявленого об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України передує розроблення облікової документації та внесення на її підставі відповідного подання до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України безпосередньо уповноваженим органом - органом виконавчої влади обласної державної адміністрації.
Суд апеляційної інстанції повторно зазначає,  що відповідні повноваження та обов`язки щодо розроблення облікової документації та внесення на її підставі пропозиції до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України уповноваженим органом – зокрема органом виконавчої влади обласної державної адміністрації, визначались у Порядку №158 до редакції від 01.03.2024р., зокрема в редакції наказу від 27.06.2019р. №501. 
В п.1, п.3 Розділу III Порядку №158 у редакції до внесення змін від 01.03.2024р. видно, що  облікова документація складається на об`єкт культурної спадщини та містить дані щодо його цінності, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність, етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень (далі - облікова документація). 
Облікова документація складається з: облікової картки за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; історичної довідки; матеріалів фотофіксації сучасного стану об`єкта: фото загального вигляду, фото об`єкта в контексті (навколишньому середовищі), фото найбільш цінних (характерних) елементів об`єкта, фото рухомих об`єктів (деталей), фото інтер`єрів, фото загроз; акту стану збереження за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. 
Згідно п.10 розділу ІІ Порядку №158 у редакції до внесення змін від 01.03.2024р. уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини у строк, що не перевищує трьох років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку. 
п.2, п.4 розділу І Порядку №158 у редакції до внесення змін від 01.03.2024р. уповноваженим органом також виступав орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
Ініціаторами розгляду питань занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, внесення змін до відомостей Реєстру, передбачених абзацами другим - п`ятим пункту 1 розділу V цього Порядку, та внесення змін до Реєстру (далі - Ініціатор) є: уповноважений орган - за категорією пам`ятки національного значення; уповноважений орган, Українське товариство охорони пам`яток історії та культури, інші громадські організації, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини - за категорією пам`ятки місцевого значення.
Згідно розділу IV Порядку №158 у редакції до внесення змін від 01.03.2024р. для розгляду питання занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру Ініціатором подаються Мінкультури такі документи: подання за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, засвідчене підписом керівника установи, організації, що виступає Ініціатором; облікова документація. 
Мінкультури здійснює перевірку поданих документів на їх комплектність та відповідність вимогам визначених цим Порядком. Подання документів, визначених пунктом 1 цього розділу, не в повному обсязі або невідповідність облікової документації вимогам, установленим розділом III цього Порядку, є підставою для повернення їх Ініціатору з обґрунтуванням підстав у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня їх надходження. 
За наведених обставин, враховуючи  положення ст.ст. 3, 6, 14, 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та вимоги Порядку №158 (як у редакції від 27.06.2029р. так і у редакції від 01.03.2024р.), суб`єкт владних повноважень, як уповноважений орган охорони культурної спадщини Волинської обласної державної адміністрації, зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини «Торговельно-житловий будинок, кін. ХІХ ст., вул. Сенаторки Левчанівської, 5» та подати пропозиції до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про занесення його до Державного реєстру нерухомих пам`яток України ще до 11.05.2020р. 
Відповідно до листа Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної військової (державної) адміністрації від 03.05.2024р. № 1030/02.1-24/2-24 на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини «Торговельно-житловий будинок, кін. ХІХ ст., вул. Сенаторки Левчанівської, 5» видно, що наявна лише облікова картка. 
Разом з тим, вказана облікова картка виготовлена 11.04.2013р., тобто ще до набрання чинності Порядком №158 (23.04.2013р.) та ще до внесення вказаного будинку до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини (2017 рік). 
У даному випадку колегія суддів наголошує, що п.3 наказу Міністерства культури України від 27.06.2019р. №501 «Про внесення змін до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини №158» (далі - Наказ №501) передбачено, що облікова документація на щойно виявлені об`єкти, розроблена до набрання чинності цим наказом, не потребує приведенню у відповідність до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, якщо подання про занесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України подано на розгляд Міністерства культури України до 01.12.2020р. 
У подальшому, п.2 наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 01.03.2024р. №158 «Про внесення змін до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини», яким внесені зміни до Порядку, у редакції Наказу №501, зазначено, що облікова документація на щойно виявлені об`єкти, розроблена до набрання чинності цим наказом, не потребує приведення у відповідність до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини (у редакції від 01.03.2024р.), якщо подання про занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру подано на розгляд Міністерства до 31.12.2024р. 
Отже, розроблена 11.04.2013р. облікова картка на ««Торговельно-житловий будинок, кін. ХІХ ст., вул. Сенаторки Левчанівської, 5» втратила чинність після 01.12.2020р., оскільки з поданням про занесення вказаного будинку до Реєстру уповноважений орган охорони культурної спадщини до МКІП не звернувся. 
Вказана облікова картка не може бути й наразі використана Управлінням як додаток до подання про занесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, оскільки підлягає обов`язковому приведенню у відповідність до вимог чинного Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом від 11.03.2013р. №158. 
Таким чином, для того, щоб Управління змогло направити подання до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, спочатку потрібно або привести у відповідність до Порядку наявну документацію або виготовити нову облікову документацію на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини. 
Отже, з моменту взяття на облік «Торговельно-житловий будинок, кін. ХІХ ст., вул. Сенаторки Левчанівської, 5», як щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації до цього часу не забезпечив складання/ приведення у відповідність до Порядку облікової документації на цей об`єкт та не ініціював питання внесення його до Реєстру перед Міністерством. 
Верховний Суд у постанові від 19.06.2018р. у справі №464/2638/17, зазначив, що триваюче порушення – це проступок пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом.
Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. 
Колегія суддів також додатково наголошує, що  доводи апелянта Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації про те, що подання до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України пропозицій щодо занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Реєстру здійснюється лише на основі попередньо поданих відповідних пропозицій, у даному випадку виконавчого органу Луцької міської ради є помилковими виходячи з наступного.
В п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про охорону культурної спадщини»  видно, що саме Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації подає пропозиції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Подання таких пропозицій відповідачем до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України жодним чином не залежить від того, чи надходили або не надходили до нього відповідні пропозиції від виконавчого органу Луцької міської ради.
Таким чином, внаслідок бездіяльності Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації об`єкт культурної спадщини – «Торговельно-житловий будинок, кінця ХІХ століття, вулиця Сенаторки Левчанівської, 5» не занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що рішення про занесений до переліку нововиявлених (щойно виявлених) пам`яток архітектури місцевого значення, розташованих на території м. Луцька, зокрема «Торговельно-житловий будинок, кін. ХІХ ст., вул. Сенаторки Левчанівської, 5» прийнято саме наказом управління культури Волинської обласної державної адміністрації (відповідач є правонаступником) від 11.05.2017р. №61 – органом, який в силу норм Порядку, зобов`язаний забезпечити виготовлення облікової документації на вказану пам`ятку та подати пропозиції Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про занесення об`єкту до Реєстру.
Також колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю покликання апелянта на  акт візуального обстеження об`єкта культурної спадщини за формою, наведеною в додатку 7 до Порядку №158, який долучається до пропозицій (подання) про занесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, оскільки згаданий Порядок №158 не містить будь-яких застережень щодо того, який із органів охорони культурної спадщини проводить відповідне обстеження та складає акт.
В даному випадку Управлінням культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації не надав будь-яких доказів суду про те, що повноваження чи обов`язок із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлені об`єкти культурної спадщини делегувались виконавчим органам сільських, селищних чи міських рад, розташованих на території Волинської області.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Управління культури з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також,  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної Державної адміністрації – залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року   у справі № 140/5410/25- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель