ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року	Львів	Справа № 500/5959/24 пров. № А/857/32405/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року (головуючий суддя: Осташ А.В., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 03.10.2024 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яким просив:
визнати протиправною відмову Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області у вигляді листа від 30.07.2024 за № 6433-6239/с-02/8-1900/24 щодо відмови в нарахуванні та виплати ОСОБА_1  призначеної з 01.03.2022 пенсії, з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України № 118 від 16.02.2022 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», з 01.03.2023 з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», з 01.03.2024 з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році»;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату, призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності згідно постанови Кабінету Міністрів України № 118 від 16.02.2022 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», з 01.03.2023 з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», з 01.03.2024 з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» з 01.03.2022, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 5000,00 грн  завданої моральної шкоди.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Категорія 1), перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію по ІІ групі інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вказує, що з 01.03.2023 його пенсію безпідставно обмежено десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 20.03.2024 максимальним розміром.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 20.03.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.  
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що   підвищення пенсії, передбачене цим пунктом, враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до частини четвертої статті 63 Закону-2262. Пунктом 10 Постанови №  168 установлено, що: у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень. Вказує, що виплата пенсії проводиться у розмірі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, тобто – 23610 грн. Враховуючи все вищенаведене, відсутні правові підстави для зобов`язання нарахувати індексацію до пенсії з березня 2023 року, без застосування п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».
Також, з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог не погодився позивач, подав апеляційну скаргу,  в якій просить скасувати рішення суду в цій частині та прийняти нову в цій частині, якою позовні вимоги задовольнити.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно з витягу пенсійної справи, раніше позивачу нараховувалася та виплачувалася індексація, а до теперішнього часу лише нараховується індексація та усі надбавки до пенсії, але не виплачується в повному обсязі у зв`язку з протиправним рішення відповідача. Щодо відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач вказує, що суд першої інстанції неправомірно поклав обов`язок доказування моральної шкоди виключно на позивача, не врахувавши систематичне порушення відповідачем конституційних прав позивача. Постійне обмеження виплат та відмова у своєчасному проведенні перерахунку пенсії завдали позивачу значних моральних страждань, що підтверджується поданими поясненнями. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо вона завдана протиправними діями органів державної влади.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив апеляційну  скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
 Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Категорія 1), є особою з інвалідністю ІІ групи (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС).
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю II групи (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII).
Як вбачається з листа відповідача від 30.07.2024, надісланого у відповідь на заяву позивача, на це й час виплата пенсії ОСОБА_1 виплачується  з урахуванням обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, у розмірі 23 610,00 грн. 
Вважаючи дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо застосування обмеження максимального розміру пенсії протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 20.03.2024 - з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.03.2024 №2-р(II)/2024 стаття 67 Закону №796-XII не містить норм про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, також припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон №796-XII, зі змінами, визнано неконституційними. З огляду на вказане, з 20.03.2024 у відповідача відсутні правові підстави обмежувати пенсію позивача максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. 
Щодо позовних вимог проведення перерахунку та виплати пенсії з 01.03.2022, проіндексованої на підставі  Постанови № 118, з 01.03.2023, проіндексованої на підставі  Постанови Кабінету Міністрів України № 168, з 01.03.2024 з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України № 185, то суд зазначив, що із доданої до позовної заяви відповіді про перерахунку пенсії, така індексація проведена та включена в загальний розмір пенсії, однак, виплата такої, як описано раніше, обмежена максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Також суд вказав, що позивачем до суду не було надано доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, що виходячи зі змісту наведених правових приписів, зумовлює відсутність правових підстав для її стягнення з відповідачів, і, відповідно, задоволення позовних вимог в цій частині.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Так, пунктом 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 (далі - Закон № 2710) на 2023 рік зупинено дію Закону №  1282.
Пунктом 8 розділу Прикінцеві положення Закону № 2710 установлено, що у 2023 році ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 та ст. 64 Закону № 2262 застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані вище положення Закону № 2710 є чинними та неконституційними не визнавалися.
Таким чином, Законом № 2710 делеговано Кабінету Міністрів України повноваження встановлювати порядок та умови індексації пенсійного забезпечення у 2023 році.
При цьому, словосполучення у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України прямо вказує на наявність повноважень Уряду встановлювати як показники збільшення розміру пенсій внаслідок індексації, так і обмеження розміру такої індексації.
Так, з метою реалізації п.  8 розділу Прикінцеві положення Закону №2710 Урядом 24.02.2023 прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої установлено, що з 01.03.2023 перерахунок пенсій згідно з Порядком №  124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.
Пунктом 2 Постанови №168 установлено, що з 01.01.2023 розміри пенсій, призначених відповідно до ст.ст.  13, 21, 36 Закону № 2262 (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до п.2 Постанови № 118 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31.12.2022 включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
У свою чергу, п.  10 Постанови № 168 встановлено, що: у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.
З огляду на зазначене, положеннями абз. 2 п.10 Постанови № 168 визначено граничний розмір індексації пенсії, зокрема встановлено, що внаслідок здійснення перерахунку на виконання пунктів 1-7 цієї постанови з 01.03.2023 пенсій, призначених згідно із Законом № 2262, з урахуванням підвищення її розміру на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 не може бути більшою ніж 1500 грн.
При цьому також зазначено, що коефіцієнт збільшення застосовується до розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством.
Верховний Суд у постановах від 07.06.2024 по справі №  420/25804/23, від 25.06.2024 по справі № 420/24063/23, від 02.07.2024 по справі №  620/12774/23, від 31.07.2024 по справі № 380/27728/23, від 12.09.2024 по справі № 380/25970/23, від 24.10.2024 по справі №  440/3462/24 сформулював висновок щодо застосування положень абз. 2 п.  10 Постанови № 168, вказавши, що зазначеними положеннями визначено граничний розмір індексації пенсії, а саме встановлено, що реалізація КМУ покладених на нього повноважень в частині обмеження верхньої межі індексації спрямовано на утримання зростання нерівності між розмірами пенсійних виплат різних категорій пенсіонерів з метою збалансування наявного фінансового ресурсу держави та досягнення справедливого балансу між захистом інтересів якомога більшої кількості громадян, особливо тих, чиї пенсії є дуже низькими. Вказана стратегія Уряду передусім сприяє забезпеченню соціальної справедливості та економічної стабільності в умовах воєнного стану, коли держава в першу чергу зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси, у тому числі фінансові, саме для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії рф.
Таким чином, застосувавши обмеження у відповідний період максимального розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії на підставі Постанови № 168, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31.07.2024 по справі № 380/27728/23, від 22.08.2024 по справі № 420/33233/23, від 10.09.2024 по справі № 420/35756/23, від 29.11.2024 по справі № 380/24058/23.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2024 по справі № 320/8511/23, рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та нечинним абз. 2 п. 10 Постанови № 168 щодо визначення розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, який не може перевищувати 1500 гривень, було скасоване та прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні вказаної позовної вимоги.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що нарахування позивачу індексації пенсії з 01.03.2022 та з 01.03.2023 згідно Постанови № 168 та Постанови № 118 в обмеженому розмірі в сумі 1500 грн проведено відповідачем у межах чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову в цій частині.
Крім того, апеляційний суд враховую висновки, викладені в ухвалі касаційного суду про відкриття касаційного провадження від 14.10.2024, згідно якого суд касаційної інстанції зазначив, що «Верховний Суд у постанові від 07.06.2024 у подібній справі № 420/25804/23 вже сформулював правову позицію щодо обмеження розміру збільшення перерахунку пенсії відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»  розміром 1 500 грн, яка зводиться до того, що:
«-    положеннями постанови № 168 визначено верхню межу розміру індексації пенсії у граничному розмірі 1500, 00 грн, яку не може перевищувати сума індексації (підвищення) у разі здійснення на виконання пункту 2 цієї  постанови.
- це означає, що якщо сума індексації пенсії в результаті проведеного перерахунку перевищує 1500, 00 грн, доплата до пенсії встановлюється у межах граничної суми - в розмірі    1500 грн». Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, який викладений у постанові від 07.06.2024 у подібній справі № 420/25804/23, а доводи касаційної скарги щодо порушення норм матеріального права жодним чином їх не спростовують».
Щодо задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 20.03.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, то апеляційний суд зазначає наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначено  Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII  (далі - Закон №796-XII).
З огляду на положення  статті 1 Закону № 796-XII, останній спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Відповідно до  статті 49 Закону № 796-XII  пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Частиною першою  статті 54 Закону № 796-XII  встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Згідно з частиною третьою  статті 67 Закону № 796-XII  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Так само, у силу частини першої  статті 2 Закону № 3668-VI  максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до (...) законів України (...) «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (...), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Так, обмеження максимального розміру пенсії вперше введені в дію  Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 01.10.2011.
За змістом положень  статті 2 Закону № 3668-VІ  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до  Закону № 796-XII, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Аналогічне положення з 01.10.2011 передбачено у частині третій  статті 67 Закону №796-XII.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.01.2023 у справі № 380/12268/20 та 05.09.2023 у справі № 120/1602/23, норми пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 3668-VІ є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності названого Закону та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу згаданого Закону.
З часу набрання чинності вказаним  Законом  він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у  статті 2 Закону № 3668-VІ).
До того ж, норми  статті 2 Закону № 3668-VI  кореспондуються з положеннями частини третьої  статті 67 Закону № 796-XII.
Отже, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у  статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим  Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.05.2018 у справі № 704/87/17, від 03.04.2018 у справі № 361/4922/17, від 15.05.2019 у справі № 554/4191/17, від 21.11.2019 у справі № 161/14321/16-а, від 10.12.2020 у справі № 580/492/19.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 01.03.2024 позивачу встановлено обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що 20.03.2024 Конституційний Суд України ухвалив Рішення № 2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), припис  статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI  зі змінами, що поширює свою дію на  Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII  зі змінами, припис першого речення частини третьої  статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII  зі змінами.
Відповідно до частини другої  статті 152 Конституції України  закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У пункті 2 резолютивної частини  Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024 визначено, що припис  статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI  зі змінами, що поширює свою дію на  Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII  зі змінами, припис першого речення частини третьої  статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII  зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Тобто, з 20.03.2024 - з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №2-р(II)/2024  стаття 67 Закону № 796-XII  не містить норм про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність; так само, як і припис  статті 2 Закону № 3668-VI  зі змінами, що поширює свою дію на  Закон № 796-XII, зі змінами, оскільки їх визнано неконституційними.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що з 20.03.2024 відповідач не мав правових підстав обмежувати пенсію позивача максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, оскільки  Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024 визнано неконституційними припис  статті 2 Закону № 3668-VI  зі змінами, що поширює свою дію на  Закон № 796-XII, припис першого речення частини третьої  статті 67 Закону № 796-XII.
Враховуючи наведене, з 20.03.2024 позивач має право на отримання пенсії по інвалідності без обмеження максимальним розміром, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимоги про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне. 
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з боку позивача, окрім самого факту наявності незаконних дій суб`єкта владних повноважень, не надано доказів та обгрунтування розміру моральної шкоди.
Згідно зі  статтею 56 Конституції України  кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до  статті 23 Цивільного кодексу України  особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до пункту 3  постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»  (подалі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з пунктом 9  Постанови  розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, у чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується, а тому правомірно відмовив в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.
Таким чином, апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та позивача ОСОБА_1 не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Інших доводів на підтвердження підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині позивач та відповідач не навели, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі № 500/5959/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін