ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 285/405/21
провадження № 51-109км25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
захисників                                                               ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
законного представника                                   ОСОБА_8 ,
а також у режимі відеоконференції:   
представника потерпілої                                   ОСОБА_9 ,
засудженого                                                          ОСОБА_10 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_10 та його захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019060090001487, за обвинуваченням
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2024 року ОСОБА_10 визнано винним і засуджено за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Також ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, початок строку відбування покарання визначено обчислювати з 10 квітня 2024 року.
Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України ОСОБА_10 зараховано в строк відбування покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з розрахунку: за три дні цілодобового домашнього арешту - один день позбавлення волі з 04 вересня 2020 року по 04 лютого 2021 року.
Цивільні позови ОСОБА_11 та ОСОБА_12 задоволено частково, стягнуто з  ОСОБА_10 : на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень, а в рахунок матеріальної шкоди - 3081 гривню; на користь ОСОБА_12 - 1 200 000 гривень моральної шкоди і 3081 гривню матеріальної шкоди. Також з ОСОБА_10 стягнуто на користь ОСОБА_12 кошти на утримання дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1578 гривень 43 копійки на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 05 квітня 2021 року і до досягнення ними повноліття.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
За обставин, детально наведених у судовому рішенні, ОСОБА_10 визнано винуватим в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_15 з хуліганських мотивів.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 03:15, ОСОБА_10 , діючи умисно, безпричинно, перебуваючи на відкритій ділянці ґрунтової дороги, що сполучає вул. Весняну та вул. Набережну у с. Ярунь, Новоград-Волинського району, нехтуючи загальнолюдськими правилами поведінки та елементарними нормами моралі, відкрито протиставляючи свою поведінку громадському порядку, громадським інтересам, з метою вчинення умисного вбивства накинув на шию ОСОБА_15 заздалегідь підготовлену петлю, повалив її на землю, вдарив кілька разів обличчям у землю, чим завдав численних ушкоджень середньої тяжкості, після чого продовжив затягувати петлю аж до настання смерті потерпілої через механічну асфіксію.
Цим же вироком ОСОБА_10 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що 20 грудня 2019 року близько 23:15, перебуваючи по пров. Пилиповецькому в с. Ярунь, Новоград-Волинського району, здійснив на ОСОБА_16 розбійний напад, поєднаний із насильством небезпечним для її життя, під час якого завдав потерпілій два удари руками по тілу, зваливши її з велосипеда, правою рукою затиснув шию, здавивши органи дихання створив реальну загрозу для життя і, подолавши таким чином її волю, заволодів майном потерпілої на загальну суму 2599 гривень 75 копійок. 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Аргументуючи свої вимоги, зазначає, що апеляційний суд безпідставно повторно не дослідив обставини цього кримінального провадження, не надав відповіді на усі доводи її апеляційної скарги, формально погодився із висновками місцевого суду та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК України.
Зокрема, за словами захисника, апеляційний суд безпідставно не допитав свідків  ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які виявили труп, та не дослідив ряд письмових доказів, які, на її думку, свідчать про непричетність ОСОБА_10 до скоєного. Також, без уваги апеляційного суду залишилося твердження щодо можливого пошкоджання і спотворення речових доказів під час судового розгляду цієї справи місцевим судом. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані вирок і ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
На думку захисника, під час розгляду цього кримінального провадження крім неповноти судового розгляду було допущено ряд істотних порушень процесуального характеру, які призвели до ухвалення місцевим судом незаконного вироку.
Зокрема захисник ОСОБА_6 стверджує про те, що місцевий суд:
- не роз`яснив обвинуваченому право на відвід секретарів судового засідання, прокурорів та судді, який замінив суддю, що пішов у відставку; 
- допустив до участі у справі прокурорів, які не мали на це повноважень;
- провів декілька судових засідань без участі представників служби у справах дітей та ювенальної превенції;
- здійснив допит свідка ОСОБА_17 у поза робочий час, а експертів ОСОБА_19 і ОСОБА_20 допитував одночасно;
- допитав свідка ОСОБА_21 без приведення до присяги, а свідка ОСОБА_22 - у присутності іншого свідка ОСОБА_23 , яку допитував наступною;
- безпідставно відмовив у повторному дослідженні письмових доказів.
Крім наведеного, сторона захисту зазначає, що у справі відсутні технічні записи допиту потерпілого ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_24 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , а журнал судового засідання від 20 квітня 2023 року містить виправлення.
Також, захисник ОСОБА_6 вважає, що пред`явлені стороною обвинувачення докази не доводять як причетність ОСОБА_10 до вбивства з хуліганських мотивів ОСОБА_15 , так і наявність у нього суб`єктивної сторони інкримінованого злочину.
У свою чергу, на переконання сторони захисту, апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення та переглянув вирок місцевого суду незаконним складом суду.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_10 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані вирок і ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Крім доводів, які є аналогічними доводам касаційної скарги його захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_10 вказує на здійснення неефективного захисту захисником ОСОБА_7 .
На касаційні скарги сторони захисту прокурор подала письмові заперечення, у яких указує на безпідставність викладених у ній доводів та законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 уточнила доводи своєї касаційної скарги та просила скасувати судові рішення і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Також повідомила, що підтримує доводи і вимоги касаційних скарг засудженого та іншого захисника.
Захисник  ОСОБА_6 просив задовольнити його касаційну скаргу на викладених у ній підставах і підтримав вимоги касаційних скарг засудженого та захисника  ОСОБА_7 .
Засуджений ОСОБА_10 підтримав свою касаційну скаргу та касаційні скарги своїх захисників.
Законний представник  ОСОБА_8 просила задовольнити подані касаційні скарги.
Представник потерпілої ОСОБА_9 заперечив проти задоволення поданих касаційних скарг.
Прокурор  ОСОБА_5 вважала подані касаційні скарги необґрунтованими, просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Висновки судів про виправдання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 187 КК України стороною обвинувачення не оспорюються, а тому в цій частині судові рішення Верховний Суд не переглядає.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу.
Фактичні обставини скоєного  ОСОБА_10 вбивства із хуліганських мотивів були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, перевірявся апеляційним судом, який не знайшов підстав для скасування обвинувального вироку.
Суди, оцінивши докази у справі як окремо так і в їх сукупності, дійшли переконливого висновку, що пред`явлене  ОСОБА_10 обвинувачення доведене, а його діям надано правильну юридичну оцінку.
При цьому суди обґрунтовано відхилили версію обвинуваченого, згідно з якою він не причетний до вбивства  ОСОБА_15 .
Так, приймаючи рішення у справі, місцевий суд послався на показання самого обвинуваченого, який вину у скоєному не визнав, однак підтвердив, що 22 серпня 2020 року після 02:45 перебував із потерпілою  ОСОБА_15 у кафе «777».
Також, суд узяв до уваги показання: свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_22 , ОСОБА_28 , ОСОБА_21 , ОСОБА_29 ,  ОСОБА_30 і ОСОБА_31 , які підтвердили, що ОСОБА_10 і  ОСОБА_15 22 серпня 2020 року приблизно до 03:00 були в кафе «777»; свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які розповіли про обставини, за яких 22 серпня 2020 року о 04:38 виявили тіло потерпілої.
Поміж зазначеного, місцевий суд послався й на ряд письмових доказів, зокрема:
- дані протоколів огляду місця події від 22 серпня 2020 року, якими зафіксовано, що між з`єднанням вулиць Весняна-Набережна в с. Ярунь Новоград-Волинського району, Житомирської області виявлено труп потерпілої;
- дані протоколу огляду трупа ОСОБА_15 від 22 серпня 2020 року, яким крім іншого зафіксовано факт вилучення одягу потерпілої, змиви з тіла, зрізи нігтьових пластин пальців рук та відібрано зразки крові;
- дані акту про застосування службової собаки від 22 серпня 2020 року, відповідно до яких службова собака привела учасників від речей, які належали ОСОБА_15 , до будинку, де мешкає  ОСОБА_10 ;
- дані протоколу обшуку в будинку по АДРЕСА_1 від 22 серпня 2020 року, в ході якого вилучено ряд речей та мобільний телефон  ОСОБА_10 ;
- дані протоколу огляду місця події від 22 серпня 2020 року, яким у  ОСОБА_10 було вилучено одяг, у якому він був одягнений вночі 22 серпня 2020 року;
- дані протоколу огляду мобільного телефону  ОСОБА_10 від 27 серпня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_10 повідомив абонента, що повернувся додому о?03:33 22 серпня 2020 року;
- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 02 грудня 2020 року, якими встановлено, що  ОСОБА_10 22 серпня 2020 року в проміжку часу 02:45 - 02:50 зайшов у кафе «777», замовив каву і пішов додому по вул. Миру потім повернув праворуч на вул. Весняну . Йшов 7-8 хвилин і був за місцем проживання о 03:21;
- дані протоколу проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_32 від 12 січня 2021 року, яка показала, що ОСОБА_15 пішла додому о 3:05 22 серпня 2020 року по вул. Миру;
- дані висновку судово-медичної експертизи №184 від 14 листопада 2020 року, відповідно до яких причиною смерті ОСОБА_15 є механічна асфіксія внаслідок задушення петлею;
- дані висновку судово-медичної експертизи № 605 від 28 листопада 2020 року за якими тілесні ушкодження у ОСОБА_15 , що мають причинний зв`язок з настанням її смерті, описані у висновку № 184 від 14 листопада 2020 року, утворились від дії петлі, зробленої з напівжорсткого матеріалу діаметром (шириною) близько 2,5-3 см, можливо від дії ременя із подібними характеристиками;
- дані висновку судово-медичної експертизи № 618 від 03 грудня 2020 року, відповідно до яких інші тілесні ушкодження ОСОБА_15 , що мають ознаки середньої тяжкості при житті, могли утворитись внаслідок 3-4 ударів руками, ногами та об ґрунтове покриття дороги;
- дані висновку молекулярно-генетичної експертизи №867 від 31 серпня 2020 року, відповідно до якого на зрізах нігтьових пластин рук ОСОБА_10 , а також на поверхні футболки ОСОБА_10 виявлено генетичні ознаки клітин з ядрами та сліди крові ОСОБА_15 ;
- дані висновку судово-трасологічної експертизи №6/1-629 від 01 вересня 2020 року, відповідно до якого слід взуття, зафіксований при огляді місця події від 22 серпня 2020 року співпадає з низом кросівок, вилучених у ОСОБА_10 ;.
- дані висновку судової психологічної експертизи від 20 січня 2021 року № 3303/20-25 відповідно до якого під час слідчого експерименту встановлено наявність у комунікативній поведінці ОСОБА_10 прояву його психічної діяльності, достатні комплекси ознак, що за своєю суттю є психологічними «слідами» минулого досвіду відносно реконструйованих подій;
- дані протоколу огляду предметів від 07 серпня 2020 року, відповідно до якого оглянуто відеозапис із приміщення кафе-бару «777» в с. Ярунь, яким зафіксовано факт як о 02:42 22 серпня 2020 року при вході за барною стійкою сидить ОСОБА_15 , праворуч від якої сидить жінка, з якою остання спілкується. У подальшому біля барної стійки з`являється ОСОБА_10 , а о 02:49 поруч з останнім з`являється ОСОБА_15 . Після чого через декілька секунд ОСОБА_10 покидає приміщення даного кафе-бару та о 03:00 з приміщення кафе-бару виходить ОСОБА_33 .
З вироку вбачається, що суд належним чином обґрунтував, чому бере до уваги ці докази, та оцінив їх із дотриманням вимог ст. 94 КПК України.
При цьому, місцевий суд вмотивовано вказав про те, що сумнівів у доведеності винуватості ОСОБА_10 нема, а твердження сторони захисту про суперечливість доказів є голослівними.
Таким чином, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 03:15  ОСОБА_10 діючиумисно, бажаючи показати свою винятковість, фізичну перевагу над потерпілою, розгнуздане самолюбство, пов`язане з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до громадського порядку, законів і правил поведінки у суспільстві, побив і задушив  ОСОБА_15 .
Протягом судового розгляду сторона захисту наполягала на тому, що ОСОБА_10  не вбивав ОСОБА_15 і взагалі не був на місці скоєння вбивства, а тому його слід виправдати.
Місцевий суд, з огляду на досліджені письмові матеріали, критично оцінив таку версію, оскільки на місці виявлення трупа потерпілої було виявлено слід від взуття обвинуваченого, а на зрізах нігтьових пластин рук ОСОБА_10 і на його футболці - генетичні ознаки клітин з ядрами та сліди крові ОСОБА_15 .
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення відповідно до вимог ст. 404 КПК України, перевірив висновки місцевого суду, розглянув усі доводи апеляційної скарги захисника й навів переконливі мотиви для їх спростування та підстави, з яких залишив скаргу без задоволення, а тому оскаржувана ухвала узгоджується із вимогам статей 370, 419 КПК України.
Зокрема, суд апеляційної інстанції вмотивовано відхилив твердження захисника ОСОБА_7 про те, що за показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які виявили труп, ОСОБА_15 було вбито у іншому місці.
Так, колегія суддів виходила із того, що ця версія належним чином перевірена під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, спростовується матеріалами справи, а пояснення ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у цій частині є їх припущеннями, які не знайшло свого підтвердження. Висновки експертів не містять даних про наявність судово-медичних критеріїв по яких можна було б вирішити питання про переміщення тіла до місця його виявлення.
Поміж зазначеного, суд обґрунтовано звернув увагу на те, що місце вчинення злочину знаходиться поруч та по дорозі від розважального закладу, в якому відпочивали ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , тому час скоєння вбивства - 03:15 узгоджується із часом, коли потерпіла та обвинувачений залишили кафе, а саме опісля 02:50.
Також колегія суддів вмотивовано відхилила твердження сторони захисту про можливу причетність до злочину експерта ОСОБА_24 , який оглядав труп і його біологічні зразки в подальшому нібито було виявлено на тілі ОСОБА_15 . Таке рішення ґрунтується на неспростованих показаннях останнього, з яких випливає, що експерт під час слідчої дії був у рукавичках, а його клітини потрапили на аркуш паперу в який у подальшому було поміщено вилучені з місця події матеріали для дослідження.
Поміж зазначеного суд апеляційної інстанції відкинув доводи сторони захисту про те, що ДНК потерпілої було виявлено на одязі обвинуваченого оскільки ці об`єкти контактували між собою під час слідства. З матеріалів справи встановлено, що усі вилучені об`єкти опечатувалися за участю понятих і їх взаємодія окрім як під час самої події злочину категорично виключається. 
Порушень, які були б підставою для визнання недопустимим доказом висновку молекулярно-генетичної експертизи №867, судами встановлено не було.
Також, колегія суддів дала оцінку доводам захисника ОСОБА_7 , про відсутність на тілі ОСОБА_15 слідів боротьби, які обґрунтовано визнано голослівними, оскільки такі спростовуються протоколом огляду місця події із фототаблицями, де зафіксовано характерні ушкодження на обличчі потерпілої, нашарування піску на обличчі, значна кількість крові під ним, що крім іншого вказує також і на місце скоєння злочину.
Перевіривши встановлені місцевим судом обставини цього кримінального провадження, апеляційний суд вмотивовано погодився із правовою кваліфікацією дій ОСОБА_10 .
З такими висновками погоджується і колегія суддів Верховного Суду з наступних підстав.
Як умисне вбивство з хуліганських мотивів дії винного кваліфікуються, коли він позбавляє іншу особу життя внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтування загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, а так само без будь-якої причини чи з використанням малозначного приводу. Така поведінка винного зумовлена бажанням протиставити себе оточуючим, продемонструвати зневажливе до них ставлення.
Особливість хуліганського мотиву із властивою йому різко антисоціальною спрямованістю полягає в тому, що цей мотив не вимагає якогось певного приводу для того, щоб він проявився в злочинній поведінці винного. Особисті прагнення й інтереси особи, яка вчиняє хуліганські дії, здобувають форму розгнузданого егоїзму, крайнього індивідуалізму та повної зневаги до інших. Фактичні мотиви особи на вчинення хуліганства виражаються в прагненні задовольнити свої низинні, досить часто незначні потреби.
У цій справі, за відсутності в її матеріалах даних, які би свідчили про неприязні чи будь-які інші стосунки між потерпілою та засудженим, про направленість умислу ОСОБА_10 на скоєння вбивства з хуліганських мотивів свідчать місце, обставини і знаряддя злочину, локалізація та механізм завдання ударів потерпілій, їх кількість, а також раптовість і безпричинність дій.
Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і умотивованість указаних висновків сторона захисту не наводить.
В ході касаційного перегляду Судом встановлено, що процесуальні порушення, які наводить у своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не знайшли свого підтвердження, а тому її скарга не підлягає до задоволення.
Що стосується доводів касаційних скарг захисника ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_10 , то слід вказати наступне.
На переконання сторони захисту у цьому кримінальному провадження під час його розгляду місцевим судом було допущено ряд порушень процесуального характеру, які призвели до ухвалення незаконного вироку.
У межах своїх повноважень колегія суддів касаційного кримінального суду перевірила зазначені аргументи та не знайшла порушень, про які в категоричній формі наголошують захисник  ОСОБА_6  і засуджений.
Зокрема, головуючий суддя на початку кожного судового засідання роз`яснював обвинуваченому та іншим учасникам право заявити відводи. Після заміни судді ОСОБА_34 на суддю ОСОБА_35 учасникам справи також було роз`яснено відповідне процесуальне право, однак сторони ним не скористалися і висловили бажання продовжувати розгляд кримінального провадження далі, а не починати спочатку. 
Поміж цього, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що у ньому брав участь прокурор, який не мав на це процесуальних повноважень. Той факт, що на оголошення вироку з`явилася прокурор ОСОБА_36 , дані про яку відсутні у постанові про визначення групи прокурорів, не свідчить про наявність порушення, яке тягне за собою безумовне скасування вироку. 
Слід вказати, що відсутність належного прокурора у залі судового засідання під час проголошення вироку жодним чином не впливає на законність і обґрунтованість ухваленого рішення.
Крім цього, не знайшли свого підтвердження і є надуманими аргументи касаційних скарг про відсутність окремих технічних записів судових засідань, допит свідків без їх приведення до присяги чи без видалення із зали тих, хто ще не був допитаний.
Що стосується тверджень про одночасний допит експертів ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , то в даній справі цю процесуальну дію не слід вважати такою, що проведена із порушенням, оскільки вказані експерти є авторами одного й того ж висновку, давали показання будучи залученими за допомогою засобів відеоконференцзв`язку і проти їх одночасного допиту не заперечували учасники справи.
Також Суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про незаконність вироку через проведення місцевим судом декількох судових засідань без участі представників служби у справах дітей та уповноваженого підрозділу органів Національної поліції.
З матеріалів справи вбачається, що суд відповідно до вимог ст. 496 КПК України належним чином повідомляв про розгляд кримінального провадження уповноважених представників наведених органів. 
Та обставина, що вказані посадові особи не з`явилися до суду на окремі судові засідання (13 квітня, 03 червня, 20 жовтня і 22 грудня 2021 року не з`явився уповноважений підрозділу органів Національної поліції, а 03 червня і 22 грудня 2021 року - представник служби у справах дітей), не свідчить про порушення права засудженого на захист, оскільки його інтереси належним чином представляли професійний захисник та законний представник.
Крім цього, сторона захисту не наполягала на відкладенні розгляду кримінального провадження в зазначені дні, а судовий розгляд проводився з огляду на положення КПК України, відповідно до яких неявка представника органу опіки та піклування чи уповноваженого підрозділу органів Національної поліції належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи по суті.
Таким чином, порушення місцевим судом вимог ст. 496 КПК України Судом не встановлено.
Що стосується доводів касаційних скарг про перегляд вироку місцевого суду незаконним складом апеляційного суду, то такі є безпідставними виходячи із наступного.
Відповідно до автоматизованого розподілу судових справ кримінальне провадження щодо  ОСОБА_10 було передано на розгляд колегії суддів у складі ОСОБА_37 , ОСОБА_38 і ОСОБА_39 .
Сторона захисту вказує на те, що у судовому засідання 15 липня 2024 року розгляд справи проведено колегією у складі суддів ОСОБА_37 , ОСОБА_38 і  ОСОБА_40 , при цьому повторний автоматизований розподіл у кримінальному провадженні не проводився.
Дослідивши журнал та відеозапис судового засідання Суд встановив, що таке твердження сторони захисту є помилковим, а перегляд вироку в зазначений день проведено раніше визначеною колегією суддів у складі  ОСОБА_37 , ОСОБА_38 і ОСОБА_39 .
Та обставина, що у журналі судового засідання від 15 липня 2024 року замість судді ОСОБА_39 вказаний суддя  ОСОБА_40 є технічною помилкою, яка не свідчить про перегляд вироку місцевого суду незаконним складом суду.
Також не знайшли свого підтвердження доводи захисника ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_10 про неефективність його захисту адвокатом ОСОБА_7 під час судового розгляду.
Статтею 59 Конституції України гарантовано право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на захист полягає, зокрема, у наданні йому можливості надавати пояснення, збирати докази, користуватися правовою допомогою захисника, обраного ним або наданого безоплатно за рахунок держави (ст. 20 КПК України).  
Водночас, нормами ст. 54 КПК України передбачено можливість заміни захисника на будь-якій стадії провадження, у тому числі, якщо підозрюваний (обвинувачений) вважає, що здійснюваний захист є неефективним.
Суд звертає увагу, що ефективність захисту не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав або кваліфікованої юридичної допомоги захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб.
Із матеріалів провадження слідує, що захист ОСОБА_10 здійснювала захисник ОСОБА_7 в рамках надання безоплатної правової допомоги.
Протягом усієї стадії судового розгляду, обвинувачений на послуги захисника не скаржився, не висловлював бажання його замінити, хоча мав таку можливість. Така поведінка ОСОБА_10 свідчить про те, що позиція адвоката у повній мірі відповідала його інтересам. 
Вперше засуджений заявив про бездіяльність та неналежний захист адвокатом ОСОБА_7 під час звернення вже до суду касаційної інстанції.
Матеріали провадження свідчать, що захисник ОСОБА_7 займала активну позицію під час здійснення своїх обов`язків, вона чітко висловлювала свої доводи, послідовно відстоювала версію обвинуваченого стосовно скоєного ним діяння та його обставин. Будь-яких об`єктивних даних про неналежне виконання професійних обов`язків адвоката, яке б могло призвести до істотного обмеження чи порушення прав ОСОБА_10 , передбачених частиною 3 статті 6 Конвенції, статтею 59 Конституції України, статтею 20, частинами 3, 4 статті 42 КПК України, матеріали справи не містять. Порушень права засудженого на захист під час досудового розслідування та на стадії судового розгляду Судом не встановлено.
Таким чином, Суд не встановив таких порушень, які би дозволили дійти висновку, що оскаржувані судові рішення були постановлені з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.
Наведені в касаційних скаргах доводи сторони захисту свого підтвердження не знайшли, є голослівними та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке було б безумовною підставою для скасування судових рішень, судом касаційної інстанції також не встановлено.
Призначене  ОСОБА_10 покарання є співмірним характеру вчинених протиправних дій, тяжкості скоєного правопорушення, даним про особу винного та відповідає принципам справедливості й індивідуалізації.
Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , відсутні.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                               ОСОБА_3