ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8962/25 Справа № 210/1917/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 210/1917/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач – Відділ освіти виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради,
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  позивача Відділу освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 20 червня 2025 року, яке ухвалено  суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 червня 2025  року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року  Відділ освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обслаті у справі №210/6543/21 від 18 січня 2023 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради про визнання незаконним наказу №84 від 11.10.2021 року «Про попередження працівників закладу про наступне вивільнення», наказів про звільнення №107-к/тр від 13.12.2021 року та № 109-к/тр від 13.12.2021 року, поновлення на раніше займаних посадах та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Визнано недійсним та скасовано наказ №84 від 11.10.2021 року «Про попередження працівників закладу про наступне вивільнення», виданий директором Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради Анжелікою Кучір. 
Визнано недійсним та скасовано наказ №107-к/тр від 13.12.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий директором Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради Анжелікою Кучір.
Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на роботі у Комунальному закладі (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради на посаді вихователя. 
Стягнуто за кошти держави, шляхом бюджетних асигнувань з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 135 931,60 грн. витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. 
Визнано недійним та скасовано наказ № 109-к/тр від 13.12.2021 року «Про звільнення ОСОБА_2 », виданий директором Комунального закладу «Дошкільний навальний заклад (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради Анжелікою Кучір.
Поновлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на роботі у Комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради на посаді вихователя.
Стягнуто за кошти держави, шляхом бюджетних асигнувань з місцевого бюджету на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 107 934,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Судове рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. 
На дане рішення суду була подана апеляційна скарга Комунальним закладом дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу №186 (нова назва Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №186 компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради, відповідно до наказу від 22.07.2022 року Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради «Про затвердження статуту Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу №186 Криворізької міської ради).
Постановою Дніпровського апеляційного суду у справі №210/6543/21 від 07 червня 2023 року апеляційну скаргу Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) компенсую чого типу №186 Криворізької міської ради задоволено.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року скасовано. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу №186 Криворізької міської ради про визнання незаконним наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. 
Компенсовано Комунальному закладу дошкільної освіти (ясла-салок) компенсуючого типу №186 Криворізької міської ради за рахунок держави судові витрати. пов?язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 2724 грн.
Постанова набрала законної сили 07 червня 2023 року. 
На рішення апеляційного суду була подана касаційна скарга. 
Постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №210/6543/21 від 18 жовтня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року залишено без змін.
Тобто, судами підтверджено законність звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Однак, на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18.01.2023 року в частині виплати середнього заробітку за один місяць (підлягає негайному виконанню згідно рішення суду), ОСОБА_1 було виплачено суму у розмірі 7816.07 грн. Крім того, ОСОБА_1 було поновлено на роботі (рішення підлягало негайному виконанню в частині поновлення на роботі) згідно наказу закладу №8-к/тр від 02.02.2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 , копія наказу додається). 
На підставі заяви ОСОБА_1 від 03.02.2023, її було звільнено із займаної посади за власним бажанням (ст.38 КЗпП України), згідно наказу закладу №10-к/тр віл 03.02.2023 року. 
У зв?язку із поновленням на роботі на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетрвоської області від 18 січня 2023 року та подальшим звільненням за власним бажанням, ОСОБА_1 була отримана заробітна плата за 12 робочих днів (9 робочих днів січня 2023 року та 3 робочих дні за лютий 2023 року у сумі 4051.31 грн. та компенсація за не використані дні (60 днів) щорічної тарифної відпустки, право на яку працівник отримав за час вимушеного прогулу у сумі 14 282, 79 грн. Зазначені виплати були здійснені на виконання рішення суду першої інстанції (оскільки поновлення на роботі, виплата середнього заробітку підлягало негайному виконанню, а оплата невикористаної відпустки та відпрацьованих днів при звільненні є обов?язковою), до постановлення рішення судом апеляційної інстанції, яким було скасовано рішення першої інстанції. Однак, незважаючи на те, що рішення суду було скасовано в апеляційному порядку, кошти були виплачені та досі не повернуті відділу освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради Красотою О.В.
ОСОБА_1 отримала «на руки» суму у розмірі 26150,17 грн. (середній заробіток за один місяць 7816,07 грн.+4051,31 грн. заробітна плата за 12 днів + компенсація відпустки за 60 днів 14282,79 грн). 
Крім того, позивачем було сплачено і інші суми у вигляді податків. Законодавством України передбачені утримання з доходів громадян: податку на доходи з фізичних осіб (ПДФО - 18%), військовий збір (1,5%) та нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування (ЄС- 22%), який сплачується роботодавцем за своїх працівників при нарахуванні їм заробітної плати та відпускних. Так, із середнього заробітку за один місяць, який був стягнутий за рішенням суду, було сплачено відділом освіти виконкому Металургійної районної у місті ради наступні податки: 1,5% військовий збір у сумі 145,64 грн.; податок на дохід з фізичних осіб у сумі 1747,69 грн. та 22% єдиний соціальний внесок у сумі 2136,07 грн. Крім того, із заробітної плати за 12 днів роботи ОСОБА_1 , було сплачено 1107,19 грн. єдиного соціального внеску; 905,88 грн. податку на доходи з фізичних осіб; 75.49 грн. військовий збір 1,5%. Були сплачені податки за компенсацію 60 днів відпустки ОСОБА_1 , а саме 22% єдиного соціального внеску у сумі 3903,37 грн.; податок на доходи з фізичних осію у сумі 3 193,07 грн; військовий збір 1,5% у сумі 266.14 грн. Сплачені суми податків також підлягають компенсації. 
Сплата вищезазначених сум завдала позивачу матеріальної (майнової) шкоди, яка підлягає компенсації з ОСОБА_1 , так як кошти у сумі 26 150, 17 грн. отримані нею незаконно, без достатніх на те підстав; а на незаконно отримані відповідачкою кошти були нараховані та сплачені податки, що також є майновою (матеріальною) шкодою для відділу освіти та ці кошти повинні бути стягнуті з ОСОБА_1 .
Аналогічна ситуація з відповідачкою ОСОБА_2 . 
Так, на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року у справі №210/6543/21, ОСОБА_2 негайно було поновлено на роботі згідно наказу закладу №9-к/тр від 02.02.2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 » та виплачено на виконання рішення суду бюджетні кошти в частині виплати середнього заробітку за один місяць у сумі 6206.23 грн. 
На підставі заяви ОСОБА_2 від 03.02.2023 року, наказом закладу №11-к/тр від 03.02.2023 року, вона була звільнена із займаної посади за власним бажанням (ст.38 КЗпП України). 
Крім того, ОСОБА_2 була отримана заробітна плата за 12 робочих днів (9 робочих днів січня 2023 року та 3 робочих дня за лютий 2023 року) у сумі 4051,31 грн. та компенсація за не використані дні (60 днів) щорічної тарифної відпустки, право на яку працівник отримав за час вимушеного прогулу у сумі 14 282,79 грн. 
Крім отриманих відповідачкою ОСОБА_2 коштів «на руки» у сумі 24 540,33 грн, позивачем відділом освіти виконкому Металургійної районної у місті ради були сплачені податки.
Так, відповідачка ОСОБА_2 отримала «на руки» 6206,23 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць. На дану суму були сплачені податки: 115,64 грн. військового збору; 1387, 73 грн. податок на доходи з фізичних осіб; 22% єдиний соціальний внесок у сумі 1696,11 грн. Крім того, за невикористану відпустку ОСОБА_2 отримала 14282,79 грн. Були сплачені податки за невикористану відпустку: єдиний соціальний внесок 3903,37 грн; податок на доходи фізичних осіб у сумі 3193. 67 грн; військовий збір 266,14 грн. Також ОСОБА_2 отримала 4051,31 грн. заробітної плати за 12 робочих днів. Були сплачені податки: єдиний соціальний внесок 1107,19 грн; ПДФО 905.88 грн. та військовий збір у сумі 75,49 грн. 
Тобто, відділом освіти виконкому Металургійної районної у місті ради було додатково сплачено 12 651,22 грн. податків за ОСОБА_2 .
Податки за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були сплачені після рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року (у лютому 2023 року, у встановлений законодавством строк), до постановлення рішення Дніпровським апеляційним судом 07 червня 2023 року.
Позивач зазначив, що відділ освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради є розпорядником коштів місцевого бюджету на надання загальної середньої освіти, дошкільної та позашкільної освіти закладами освіти в Металургійному районі м. Кривого Рогу. Власником Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу №186 Криворізької міської ради є Криворізька міська рада, а розпорядником бюджетних кошів на фінансування в тому числі даного закладу освіти є відділ освіти Виконкому Металургійної районної у місті ради. Тому кошти, стягнуті з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року були сплачені відділом освіти Виконкому Металургійної районної у місті ради (надавач платіжних послуг Державна казначейська служба України, м. Київ). Відділ освіти виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради є уповноваженим органом (уповноваженим власником Криворізькою міською радою) щодо, в тому числі конкретних комунальних закладів освіти району (в тому числі щодо фінансування та розподілу коштів, оплати стягнутих із закладу коштів за судовими рішеннями та інше). В зв?язку із вищевикладеним, належним позивачем по справі є відділ освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради.
Посилаючись на норми ЦК України, КЗпП України, позивач зазначив, що через незаконно отримані відповідачками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 бюджетні кошти у сумі 26150,17 грн. та 24 540,33 грн. відповідно; неповернення даних коштів після рішень апеляційної та касаційної інстанцій; через нарахування і сплату відділом освіти виконкому Металургійної районної у місті ради податків, нарахованих і сплачених на суму незаконно отриманих відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 коштів у розмірі 13 481,14 грн. та 12 651,22 грн. відповідно; через незаконні дії (бездіяльність) відповідачів щодо неповернення незаконно отриманих коштів, відділу освіти виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради було завдано майнової (матеріальної) шкоди у загальному розмірі 76 822.86 грн.
Відповідачки добровільно не повертають вказані грошові кошти, а тому позивач вимушений звернутись до суду з позовною заявою в якій просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь відділу освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради завдану шкоду у сумі 39 631, 31 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь відділу освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради завдану шкоду у сумі 37 191, 55 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача відділу освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у сумі 1514 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь відділу освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у сумі 1514 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь відділу освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача відділу освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн.
Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 20 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач Відділ освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності у діях відповідачок складу цивільно-правовох відповідальності. Відповідачки ОСОБА_1  та   ОСОБА_2  безпідставно заволоділи грошовими коштами та на вимогу позивача Відділу освіти Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради не здійснили їх повернення, що свідчить про протиправність їх дій та наявність вини у розумінні статті 614 ЦК України. 
Також, вважає, що позивач має право на відшкодування завданої шкоди у повному обсязі на підставі статті 134 КЗпП України, оскільки шкоди завдано працівниками роботодавцю не під час виконання ними свох посадових обов`язків.
Зазначає, що стаття 445 ЦПК України передбачає особливості повороту виконання рішення сдуу у деяких категоріх справи, у зв`язку з чим у даному випадку неможливо захистити права позивача, шляхом повороту виконання рішення суду, однак, на переконання позивача це не перешкоджає зверненню до суду із позовом про стягнення шкоди, завдної неправомірними діями відповідачів щодо неповернення безпідставно отриманих коштів роботодавцю.
Посилаючись на норми статті 1215 ЦК України, суд першої інстанції зазначає, що кошти були сплачені роботодавцем добровільно, а тому не є безпідставно збереженим майном та повернення не підлягає. Позивач не погоджується з такими висновками та наполягає на тому, що жодних добровільних виплат не проводив, всі кошти відповідачкам було виплачено виключно у зв`язку з постановленням судом рішення про поновлення їх на роботі.
Оскільки, при виплаті заробітної плати роботодавець зобов`язаний сплатити всі обов`язкові платежі, податки та збори, позивач вважає, що сплата цих коштів теж має бути відшкодована відповідачками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки в їх діях наявний склад правопорушення щодо безпідставного отримання коштів.
У відзиві на апеляційну скаргу, до яких додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідачка ОСОБА_1 правом подання відзиву не скористалася.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обслаті у справі №210/6543/21 від 18 січня 2023 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради про визнання незаконним наказу №84 від 11.10.2021 року «Про попередження працівників закладу про наступне вивільнення», наказів про звільнення №107-к/тр від 13.12.2021 року та № 109-к/тр від 13.12.2021 року, поновлення на раніше займаних посадах та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Визнано недійсним та скасовано наказ №84 від 11.10.2021 року «Про попередження працівників закладу про наступне вивільнення», виданий директором Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради Анжелікою Кучір. 
Визнано недійсним та скасовано наказ №107-к/тр від 13.12.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий директором Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради Анжелікою Кучір.
Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на роботі у Комунальному закладі (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради на посаді вихователя. 
Стягнуто за кошти держави, шляхом бюджетних асигнувань з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 135 931,60 грн. витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. 
Визнано недійним та скасовано наказ № 109-к/тр від 13.12.2021 року «Про звільнення ОСОБА_2 », виданий директором Комунального закладу «Дошкільний навальний заклад (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради Анжелікою Кучір.
Поновлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на роботі у Комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради на посаді вихователя.
Стягнуто за кошти держави, шляхом бюджетних асигнувань з місцевого бюджету на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 107 934,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Судове рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду у справі №210/6543/21 від 07 червня 2023 року апеляційну скаргу Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу №186 Криворізької міської ради задоволено.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року скасовано. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу №186 Криворізької міської ради про визнання незаконним наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. 
Компенсовано Комунальному закладу дошкільної освіти (ясла-салок) компенсуючого типу №186 Криворізької міської ради за рахунок держави судові витрати. пов?язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 2724,00 грн.
Постанова набрала законної сили 07 червня 2023 року. 
Постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №210/6543/21 від 18 жовтня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року залишено без змін.
На виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року, в частині виплати середнього заробітку за один місяць, ОСОБА_1 було виплачено суму у розмірі 7816.07 грн.
ОСОБА_1 було поновлено на роботу згідно наказу закладу №8-к/тр від 02.02.2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».
На підставі заяви ОСОБА_1 від 03.02.2023, її було звільнено із займаної посади за власним бажанням (ст.38 КЗпП України), згідно наказу закладу №10-к/тр від 03.02.2023 року.
Наказом №13-к/тр від 06.02.2023 року «Про внесення доповнень до наказу «Про звільнення від 03.02.2023 року №10-к/тр», головному бухгалтеру відділу освіти виконкому Металургійної районної у місті ради Ользі Метелено було наказано виплатити ОСОБА_6 компенсацію за 60 календарних днів щорічної основної відпустки за робочий період з 14.12.2021 по 03.02.2023 року.
ОСОБА_7 була отримана заробітна плата за 12 робочих днів (9 робочих днів січня 2023 року та 3 робочих дні за лютий 2023 року сумі 4051.31 грн. та компенсація за не використані дні (60 днів) щорічної тарифної відпустки, право на яку працівник отримав за час вимушеного прогулу у сумі 14 282, 79 грн.
Позивачем було сплачено і інші суми у вигляді податків: 1,5% військовий збір у сумі 145,64 грн.; податок на дохід з фізичних осіб у сумі 1747,69 грн. та 22% єдиний соціальний внесок у сумі 2136,07 грн. Крім того, із заробітної плати за 12 днів роботи ОСОБА_1 , було сплачено 1107,19 грн. єдиного соціального внеску; 905,88 грн. податку на доходи з фізичних осіб; 75.49 грн. військовий збір 1,5%. Були сплачені податки за компенсацію 60 днів відпустки ОСОБА_1 , а саме: 22% єдиного соціального внеску у сумі 3903,37 грн.; податок на доходи з фізичних осію у сумі 3 193,07 грн; військовий збір 1,5% у сумі 266.14 грн.
На виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року у справі №210/6543/21, ОСОБА_2 негайно було поновлено на роботі, згідно наказу закладу №9-к/тр від 02.02.2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 », та виплачено на виконання рішення суду бюджетні кошти в частині виплати середнього заробітку за один місяць у сумі 6206.23 грн.
На підставі заяви ОСОБА_2 від 03.02.2023 року, наказом закладу №11-к/тр від 03.02.2023 року, вона була звільнена із займаної посади за власним бажанням (ст.38 КЗпП України).
Наказом №14-к/тр від 06.02.2023 року «Про внесення доповнень до наказу «Про звільнення» від 03.02.2023 року № 11-к/тр», головному бухгалтеру відділу освіти виконкому Металургійної районної у місті ради Метелено Ользі наказано виплатити ОСОБА_8 компенсацію за 50 календарних днів щорічної основної відпустки за робочий період з 14.12.2021 по 03.02.2023 рік.
ОСОБА_2 була отримана заробітна плата за 12 робочих днів (9 робочих днів січня 2023 року та 3 робочих дня за лютий 2023 року) у сумі 4051,31 грн. та компенсація за не використані дні (60 днів) щорічної тарифної відпустки, право на яку працівник отримав за час вимушеного прогулу у сумі 14 282,79 грн.
Позивачем відділом освіти виконкому Металургійної районної у місті ради були сплачені податки. Так, відповідачка ОСОБА_2 отримала 6206,23 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць. На дану суму були сплачені податки: 115,64 грн. військового збору; 1387, 73 грн. податок на доходи з фізичних осіб; 22% єдиний соціальний внесок у сумі 1696,11 грн. Крім того, за невикористану відпустку ОСОБА_2 отримала 14282,79 грн. Були сплачені податки за невикористану відпустку: єдиний соціальний внесок 3903,37 грн; податок на доходи фізичних осіб у сумі 3193. 67 грн; військовий збір 266,14 грн. Також ОСОБА_2 отримала 4051,31 грн. заробітної плати за 12 робочих днів. Були сплачені податки: єдиний соціальний внесок 1107,19 грн; ПДФО 905.88 грн. та військовий збір у сумі 75,49 грн. 
Податки за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були сплачені після рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2023 року та до постановлення рішення Дніпровським апеляційним судом від 07 червня 2023 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для отримання відповідачками  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  грошових коштів були наявні всі правові підстави, їх виплата здійснювалась відповідно до норм чинного законодавства, та такі виплати не є збитками позивача, в розумінні ст. 22 ЦК України. Оскільки, позивачем не доведено вчинення з боку відповідачок винних та противоправних дій, якими заподіяно шкоду роботодавцю, то суд не може покласти на них обов`язок по відшкодуванню такої шкоди. Сплата сум податків та зборів з боку роботодавця-податкового агента під час виплати на користь платника податку оподатковуваного доходу є обов`язком такого податкового агента. При цьому, суми податків та зборів перераховуються до бюджетів відповідного рівня на спеціальні казначейські рахунки, а відповідачки суми вказаних коштів не отримували, жодних неправомірних дій, спрямованих на отримання вказаних сум не вчиняли, а тому покладення на них обов`язків по поверненню сум таких податків та зборів є неправомірним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина першастатті 129 Конституції України).
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовуватиКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першастатті 16 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, на підставі якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження№ 61-21130сво21)).
На підставі частини 1 та 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна ману юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20)).
Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, для отримання відповідачками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів були наявні всі правові підстави, їх виплата здійснювалась роботодавцем на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обслаті у справі №210/6543/21 від 18 січня 2023 року та на виконання вимог трудового законодавства щодо виплати всіх належних сум працівникові при звільнення, у зв`язку з чим такі виплати не є збитками позивача в розумінні ст. 22 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду та не доводять наявності вини відповідачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в отриманні грошових коштів, які виплачені їм роботодавцем.
При цьому, як вірно враховано судом першої інстанції відсутні правові підстави для застосування до правовідносин сторін і положення КЗпП України щодо покладення на працівника повної матеріальної відповідальності.
Так, статтею 134 КЗпП України визначені випадки повної матеріальної відповідальності працівника, а саме: відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.
При цьому, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України, якою визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. 
Оскільки, позивачем не доведено вчинення з боку відповідачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винних та противоправних дій, якими заподіяно шкоду роботодавцю, то суд не може покласти на них обов`язок по відшкодуванню такої шкоди.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що позивач має право на відшкодування завданої шкоди у повному обсязі на підставі статті 134 КЗпП України, оскільки шкоди завдано працівниками роботодавцю не під час виконання ними свох посадових обов`язків, колегією суддів не приймається, як такі, що зводяться до довільното та помилкового тлумачення правових норм на власну користь.
Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачок зазначених сум, зокрема, в частині суми сплачених в порядку негайного виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року, в порядку ст. 1212, 1215 ЦК України.
Так, згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Разом з тим, у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі за № 753/15556/15-ц.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обслаті у справі №210/6543/21 від 18 січня 2023 року поновлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на роботі у Комунальному закладі (ясла-садок) №186 Компенсуючого (санаторного) типу» Криворізької міської ради на посаді вихователя, а 
Стягнуто за кошти держави, шляхом бюджетних асигнувань з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 135 931, 6 грн. витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн. 
Стягнуто за кошти держави, шляхом бюджетних асигнувань з місцевого бюджету на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 107 934,4 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
Судове рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2023 року, яка залишена без змін постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року, апеляційну скаргу Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) компенсую чого типу №186 Криворізької міської ради задоволено.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року скасовано. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу №186 Криворізької міської ради про визнання незаконним наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. 
На виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року, в частині виплати середнього заробітку за один місяць, ОСОБА_1 було виплачено суму у розмірі 7816.07 грн.
ОСОБА_1 було поновлено на роботу згідно наказу закладу №8-к/тр від 02.02.2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».
На підставі заяви ОСОБА_1 від 03.02.2023, її було звільнено із займаної посади за власним бажанням (ст.38 КЗпП України), згідно наказу закладу №10-к/тр від 03.02.2023 року.
Наказом №13-к/тр від 06.02.2023 року «Про внесення доповнень до наказу «Про звільнення від 03.02.2023 року №10-к/тр», головному бухгалтеру відділу освіти виконкому Металургійної районної у місті ради Ользі Метелено було наказано виплатити ОСОБА_6 компенсацію за 60 календарних днів щорічної основної відпустки за робочий період з 14.12.2021 по 03.02.2023 року.
На виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року у справі №210/6543/21, ОСОБА_2 негайно було поновлено на роботі, згідно наказу закладу №9-к/тр від 02.02.2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 », та виплачено на виконання рішення суду бюджетні кошти в частині виплати середнього заробітку за один місяць у сумі 6206.23 грн.
На підставі заяви ОСОБА_2 від 03.02.2023 року, наказом закладу №11-к/тр від 03.02.2023 року, вона була звільнена із займаної посади за власним бажанням (ст.38 КЗпП України).
Наказом №14-к/тр від 06.02.2023 року «Про внесення доповнень до наказу «Про звільнення» від 03.02.2023 року № 11-к/тр», головному бухгалтеру відділу освіти виконкому Металургійної районної у місті ради Метелено Ользі наказано виплатити ОСОБА_8 компенсацію за 50 календарних днів щорічної основної відпустки за робочий період з 14.12.2021 по 03.02.2023 рік.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_7 була отримана заробітна плата за 12 робочих днів (9 робочих днів січня 2023 року та 3 робочих дні за лютий 2023 року сумі 4051.31 грн. та компенсація за не використані дні (60 днів) щорічної тарифної відпустки, право на яку працівник отримав за час вимушеного прогулу у сумі 14 282, 79 грн. ОСОБА_2 була отримана заробітна плата за 12 робочих днів (9 робочих днів січня 2023 року та 3 робочих дня за лютий 2023 року) у сумі 4051,31 грн. та компенсація за не використані дні (60 днів) щорічної тарифної відпустки, право на яку працівник отримав за час вимушеного прогулу у сумі 14 282,79 грн.
Отже, кошти, які були сплачені позивачем Відділом освіти виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року, обчислені та виплачені відповідачам на законних підставах.
Виплата ж сум компенсації днів невикористаної відпустки у випадку звільнення працівника передбачена ст. 24 Закону України «Про відпустки», а тому нарахування та виплата таких сум, зважаючи на звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із займаних посад на підставі ст. 38 КзПП України, теж проведена на законних підставах.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 753/15556/15-ц у постанові від 16 січня 2019 року зазначила про те, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки і недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Доказів на підтвердження того, що при обчисленні та виплаті вказаних сум допущено рахункову помилку та/або наявні недобросовісні дії відповідаччок як набувачів виплачених їм коштів, стороною позивача не надано.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів зазначених сум в порядку ст. 1212, 1215 ЦК України.
При цьому, судом вірно враховано, що, під час виплати відповідачкам в порядку негайного виконання рішення середнього заробітку за один місяць та інших сум, позивач, як податковий агент, перерахував до бюджету відповідного рівня податки та збори.
Вказані податки та збори були перераховані позивачем до бюджету відповідного рівня на виконання обов`язків податкового агента при виплаті оподатковуваного доходу.
Відповідно до пп. 168.1.1 ПКУ податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПКУ.
Згідно з пп. 14.1.180 ПКУ податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до пп. 1.4 п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст. 168 ПКУ для ПДФО, за ставкою, 1,5 % від об`єкта оподаткування.
Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, платники ЄСВ-роботодавці зобов`язані сплачувати ЄСВ, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати ЄСВ, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Отже, сплата вказаних сум податків та зборів з боку роботодавця-податкового агента під час виплати на користь платника податку оподатковуваного доходу є обов`язком такого податкового агента. 
При цьому, суми податків та зборів перераховуються до бюджетів відповідного рівня на спеціальні казначейські рахунки.
Відповідачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми вказаних коштів не отримували, жодних неправомірних дій, спрямованих на отримання вказаних сум не вчиняли, а тому покладення на них обов`язків по поверненню сум таких податків та зборів є неправомірним.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, є аналогічними обставинам, викладеним в позовній заяві, які перевірені судом першої інстанції, а тому апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Відділу освіти виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради - залишити без задоволення.
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 20 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню вкасаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: