РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року 
м. Рівне

Справа № 570/1087/25
Провадження № 22-ц/4815/1085/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В.,
суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.,
секретар судового засідання: Хлуд І.П.,
за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Захарця Олександра Володимировича на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Захарець О.В., звернувся до суду зі скаргою, де покликаючись на те, що накладення арешту на все нерухоме майно скаржника призводить до порушення його конституційних прав, просив звільнити з-під арешту все нерухоме майно, що належить скаржнику ОСОБА_2 , накладеного на підставі постанови відділу ДВС Рівненського РУЮ про арешт майна боржника № б/н від 03 серпня 2010 року.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Не погодившись із ухвалою суду представник ОСОБА_2 – адвокат Захарець Олександр Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив ухвалу суду скасувати та задовольнити повністю.
Не погоджується з висновком суду, що скаржнику має бути відома інформація про стягувача. Сам суд встановив, що орган ДВС не надав інформації щодо стягувача у відповіді на адвокатський запит. Апелянт не може з`ясувати, хто був стягувачем, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені. Скаржник зазначив у своїй скарзі, що йому не відомо, в якому саме виконавчому провадженні накладено арешт, хто стягувач, і ім`я посадової особи, що винесла постанову про арешт. 
При цьому саме на суд покладається обов`язок з`ясувати підставу завершення виконавчого провадження, чого скаржник не має повноважень робити. Суд першої інстанції, розглядаючи скаргу, мав зобов`язати орган ДВС надати матеріали відновленого виконавчого провадження та встановити підставу його завершення. Натомість суд не дослідив матеріали, не встановив обставин і підстав завершення провадження, і не встановив, чи були оскаржувані дії прийняті відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця.
Вважає, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відзиві на апеляційну скаргу зазначає наступне.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявний запис про арешт нерухомого майна №10332274, який накладений на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_2 , згідно постанови, Б/Н від 03.08.2010, яка видана Відділом державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції.
Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, встановлено, що у Відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 22866897 з примусового виконання постанови № №207131 виданої 13.10.2010 ВДАІ про стягнення з ОСОБА_2 боргу у сумі 510,00 грн. на користь держави. 26.11.2010 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 30.11.2010 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (скасування рішення, яке підлягало виконанню).
Додатково повідомляє, постанова про звернення стягнення на майно боржника в межах вищезгаданого виконавчого провадження відсутня, а саме виконавче провадження знищено у зв`язку зі спливом трьохрічного терміну зберігання виконавчих проваджень. 
Враховуючи відсутність паперових матеріалів виконавчих проваджень у Відділі неможливо встановити підстави накладення арешту згідно відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також неможливо встановити в якому виконавчому провадженні накладено обтяження №10332274 (серія та номер постанови про арешт майна боржника: відсутня).

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесений реєстраційний запис, параметрами якого є: тип обтяження - арешт нерухомого майна; реєстраційний номер 10332274; зареєстровано: 06.10.2010 за №10332274 реєстратором РФ ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, б/н, 03.08.2010, відділ ДВС Рівненського РУЮ; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_2 ; обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Рівненського РУЮ; заявник Відділ державної виконавчої служби Рівненського РУЮ. 
У відповіді на запит №9850 від 03 березня 2025 року Рівненський відділ ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що, дослідивши дані Автоматизованої системи виконавчого провадження, у виконавчих провадженнях відсутня постанова про накладення арешту на майно боржника, а самі виконавчі провадження, які перебували на виконанні, знищені у зв`язку зі спливом трьохрічного терміну зберігання виконавчих проваджень. Враховуючи відсутність паперових матеріалів виконавчих проваджень у Відділі ДВС неможливо встановити підстави накладення арешту згідно з відомостями у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також неможливо встановити, в якому виконавчому провадженні накладене обтяження № 10332274 (серія та номер постанови про арешт майна боржника: відсутня).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (далі - Закону № 606-XIV) (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 606-XIV, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Аналогічні приписи містяться устатті 40 Закону № 1404-VIII, відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Відповідно до статті 56 Закону № 1404-VIII, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підриємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».
Згідно з частиною 5 статті 59 Закону, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
У відповідності до пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
У відповідності до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається з матеріалів справи, заявником не надано відомостей про особу стягувача, про наявність копії постанови про арешт майна боржника у матеріалах реєстраційної справи, про наявність виконавчого листа у справі за участю ОСОБА_2 .
Відомості зазначені у відзиві не можуть братись до уваги, оскільки постанова Б/Н від 03.08.2010 Відділу державної виконавчої служби Рівненського РУЮ про накладення арешту на все майно не могла бути видана на примусове виконання постанови № №207131 виданої на два місяці пізніше 13.10.2010 ВДАІ про стягнення на користь держави з ОСОБА_2 боргу у сумі всього лиш 510,00 грн. 
Отже, враховуючи факт відсутності ідентифікуючої інформації про виконавче провадження, зокрема особу стягувача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність вимог скарги. 
При поданні скарги ОСОБА_2 не ставив перед судом питання щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження, а доводи зводились до протиправності існування арешту без виконавчого провадження.
Судове рішення про ухвалення якого просить апелянт не може бути ухвалене на припущеннях зацікавленої сторони про незаконність, на його думку, існування арешту майна.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Захарця Олександра Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 04 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                         Боймиструк С.В.

       Хилевич С.В.

       Шимків С.С.