ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 761/17408/23
провадження № 51-2173км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року, постановлений у кримінальному провадженні, відомостіпро яке внесені до ЄРДР за № 12023100100001194 від 04 квітня 2023 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 186 КК, та призначено йому покарання за частиною 4 статті 185 КК із застосуванням положень частини 1 статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за частиною 4 статті 186 КК із застосуванням положень частини 1 статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Відповідно до частини 1 статті 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
Вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Судовий розгляд здійснювався в порядку частини 3 статі 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Згідно з вироком ОСОБА_7 , у листопаді 2022 року, точний час слідством не встановлено, але не пізніше 17 год 26 хв 22 листопада 2022 року, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, відкривши сервант (шафу), умисно таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою похилого віку, кулон, виготовлений зі сплаву на основі золота, вартістю 3858,79 грн та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_7 04 квітня 2023 року приблизно о 15 год 30 хв, обурившись відмовою потерпілої на його прохання надати йому грошові кошти, на ґрунті раптово виниклого умислу на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, реалізуючи свій прямий умисел, діючи умисно, повторно, відкрито, з корисливих мотивів, проти волі потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою похилого віку, відштовхнув останню від входу у квартиру та ввійшов до коридору, тим самим із застосуванням сили без згоди власниці проник до квартири АДРЕСА_2 , після чого попрямував до кухонного приміщення, де на підвіконні побачив гаманець із банківською карткою AT «ОЩАДБАНК», виданою на ім`я ОСОБА_8 , банківською карткою AT «ОЩАДБАНК» НОМЕР_1 , які для потерпілої ОСОБА_8 матеріальної цінності не становлять, а також грошовими коштами в розмірі 5 300 гривень, після чого схопив рукою зазначений гаманець та вибіг з квартири, розпорядившись ним на власний розсуд.
Вироком Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року скасовано в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за частиною 4 статті 185 КК із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за частиною 4 статті 186 КК із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі частини 5 статті 72 КК до строку покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 08 квітня 2023 року по 01 вересня 2023 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити вирок апеляційного суду, на підставі статті 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
На переконання захисника, те, що вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення не є особливо тяжкими, відсутність претензій з боку потерпілої та наявність житла у засудженого, дають підстави застосувати до останнього інститут звільнення від відбування покарання.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просив задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просила залишити без задоволення касаційну скаргу, а вирок апеляційного суду - без зміни.
Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 186 КК й правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
У касаційній скарзі захисник зазначає про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та наявність підстав для застосування до засудженого положень статті 75 КК.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчиненого діяння, його небезпечності та даним про особу винуватого.
Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
Разом з тим, з огляду на дискреційні повноваження суд також вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.
Так, положеннями статті 75 КК передбачено, що в разі якщо суд, крім випадків, передбачених цією статтею, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винуватого та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_7 , врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, усунення заподіяної потерпілій шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку.
Також суд врахував характер і ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, вчинення їх в умовах воєнного стану, сукупність всіх обставин їх вчинення та дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу статті 89 КК не судимий, щиро розкаявся, повністю компенсував потерпілій завдану шкоду, на обліках нарколога та психіатра не перебуває. Також суд враховував відомості про стан здоров`я обвинуваченого.
На підставі вищенаведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані обставини свідчать про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, та  можливість застосування до нього вимог частини 1 статті 69 КК, та призначення йому міри покарання у вигляді позбавлення волі з урахуванням вимог частини 1 статті 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та зі звільненням його від відбування покарання на підставі статті 75 КК, з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК. 
Відповідно до статей 404, 407 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави ухваленого рішення з урахуванням вимог статті 409 КПК.
Вирішуючи питання про скасування або зміну вироку місцевого суду, суд апеляційної інстанції має керуватися положеннями статей 408, 420 КПК.
Зокрема, положеннями частини 2 статті 420 КПК передбачено, що вирок суду апеляційної інстанції має відповідати загальним вимогам до вироків, визначеним статтею 374 КПК.
Тобто вимоги кримінального процесуального закону у їх взаємозв`язку передбачають, що апеляційний суд зобов`язаний перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, врахувати позицію сторін кримінального провадження і учасників судового розгляду, дати у своєму рішенні на них вичерпну відповідь та у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.
За наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів погодилась з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував статтю 75 КК, яка у даному випадку не підлягала до застосування, оскільки суд не мав достатніх підстав для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням. 
Зокрема, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що обставини, на які послався суд, вмотивовуючи застосування до обвинуваченого вимог статті 69 КК, були враховані судом і при застосуванні вимог статті 75 КК, тобто одні і ті ж обставини були враховані як при визначенні розміру покарання, так і при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання.
При цьому, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі статті 75 КК, суд першої інстанції не врахував вимоги вказаного закону і обставини кримінального провадження, які повинні враховуватися при застосуванні цього закону, та, відповідно не навів у вироку обставин, які дали суду підстави вважати, що виправлення засудженого у виді позбавлення волі буде можливим без відбування покарання.
Разом з тим, при застосуванні вимог статті 75 КК судом першої інстанції не були враховані конкретні обставини провадження, зокрема, характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, зокрема, вчинення правопорушень з корисливою метою, в умовах воєнного стану, щодо особи похилого віку, що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки вчиненого.
Також суду належало врахувати не лише поганий стан здоров`я ОСОБА_7 , а й інші дані про його особу, який є несудимим в силу вимог статті 89 КК, за місцем перебування в Києві характеризується посередньо.
Отже, суд першої інстанції явно переоцінив обставини, на які він послався у вироку, обґрунтовуючи можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, оскільки передбачених законом підстав для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог статті 75 КК згідно з матеріалами кримінального провадження немає.
Колегія суддів погоджується з цими висновками апеляційного суду та вважає, що з огляду на конкретні обставини та характер вчиненого злочину, апеляційний суд дійшов обґрунтованого переконання, що виправлення засудженого можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства.
На переконання колегії суддів, обставини, про які наголошує захисник у своїй касаційній скарзі, враховані апеляційним судом та жодним чином не зменшують суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень і не впливають на правильність призначеного апеляційним судом покарання, яке є мінімальним, а тому не свідчить про його надмірну суворість.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, справедливим і таким, що не суперечить приписам статей 50, 65 КК.
Вирок суду апеляційної інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни.
Враховуючи, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог процесуального законодавства не встановлено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
у х в а л и в:
Вирок Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 рокустосовно  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                            ОСОБА_3